КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

апеляційне провадження №22-ц/824/9855/2026
справа №754/4611/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Желепи О.В., Соколової В.В.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 25 березня 2026 року про передачу справи за підсудністю, постановлену під головуванням судді Грегуль О.В., 
та за апеляційною скаргоюОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 25 березня 2026 року про передачу заяви про забезпечення позову за підсудністю, постановлену під головуванням судді Грегуль О.В., 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний комфорт» про захист прав споживачів, -

встановив:
1. Рух справи в суді першої інстанції та короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
У березні 2026 року до Деснянського районного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 із цим позовом.
Одночасно з поданням позовної заяви подано заяву про забезпечення позову (а.с.24).
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 25 березня 2026 року справу передано до Дніпровського районного суду міста Києва.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 25 березня 2026 року заяву позивачки про забезпечення позову у справі передано до Дніпровського районного суду міста Києва.
Передаючи справу за підсудністю, суд першої інстанції з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі №911/2390/18 вказав, що об`єктом спірних правовідносин є нерухоме майно, відтак на цей спір поширюються правила виключної підсудності. 
Суд зазначив, що позивачкою не надано доказів на стадії відкриття провадження у справі на підтвердження підстав розгляду справи Деснянським районним судом міста Києва.
Передаючи заяву про забезпечення позову за підсудністю, суд першої інстанції зазначив, що відсутні правові підстави для розгляду заяви Деснянським районним судом міста Києва з урахуванням постановленої ухвали від 25 березня 2026 року про передачу справу за підсудністю.
2. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись з ухваленими судовими рішеннями, 28 березня 2025 року представником ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , через систему Електронний суд подано апеляційні скарги на вказані судові рішення.
Заперечуючи проти передачі справи за підсудністю, вказує, що спір виник не з приводу нерухомого майна, а пов`язаний із порушенням прав позивачки як споживача житлово-комунальних послуг.
Зазначає, що справа підсудна Деснянському районному суду міста Києва на підставі частини 5 статті 28 ЦПК України. Позивачка є споживачем у розумінні пункту 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», яка замовляє та використовує послуги з утримання багатоквартирного будинку для особистих потреб.
Посилається на пункти 3, 4, 7, 5 статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», як такі, що визначають порушені відповідачем права позивачки споживача.
Уважає некоректним посилання суду на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18, оскільки правовідносини у наведеній справі стосувались питання стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна, що нерозривно походило із прав та обов`язків сторін щодо користування майном. У наведеній справі не розглядалось питання щодо споживчої підсудності відповідно до частини 5 статті 28 ЦПК України.
У цій же справі вимоги пов`язані з порушенням процедури встановлення тарифу, а не з правом на нерухомість.
Стверджує, що застосування виключної підсудності до спорів, що виникають із правовідносин щодо захисту прав споживачів комунальних послуг, обмежує позивачів-споживачів у використанні права, передбаченого частинами 5 та 16 статті 28 ЦПК України, на звернення до суду за зареєстрованим місцем проживання позивача, що потенційно обмежуватиме позивачів у доступі до правосуддя.
Вказує, що судом не надано належної оцінки доводів позивачки щодо підстав звернення із позовом до Деснянського районного суду міста Києва, що є порушенням вимог статті 263 ЦПК України.
Заперечуючи проти передачі заяви про забезпечення позову за підсудністю, вказує, що стаття 153 ЦПК України не містить винятків щодо непідсудності справи. Законом передбачено, що суд розглянути подану заяву про забезпечення позову та постанови за наслідками її розгляду ухвалу. 
Вказує, що вирішення питання про забезпечення позову не перебуває у правовому зв`язку із визначенням підсудності позову. 
Мотивуючи наведеним, просить суд ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 25 березня 2026 року про передачу справи за підсудністю скасувати, ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 25 березня 2026 року про передачу заяви про забезпечення позову за підсудністю скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду позовної заяви та заяви про забезпечення позову.
3. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
4. Позиція учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.
5. Позиція суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
6. Фактичні обставини справи, установлені судом.
18 березня 2026 року до суду звернулась ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:
- визнати неправомірними дії ТОВ «Столичний комфорт» щодо одностороннього підвищення тарифу на послуги з утримання будинку АДРЕСА_1 на підставі Наказу №6 від 31 липня 2024 року;
- визнати неправомірними дії ТОВ «Столичний комфорт» щодо одностороннього підвищення тарифу на підставі Наказу №10 від 31 грудня 2025 року;
- зобов`язати ТОВ «Столичний комфорт» провести перерахунок нарахувань за послуги з утримання будинку за особовим рахунком № НОМЕР_1 : за період з 01 серпня 2024 року по 31 січня 2026 року включно ? виходячи з тарифу 10,52 грн/м, що діяв станом на 31 липня 2024 року; за період з 01 лютого 2026 року по дату набрання рішенням суду законної сили ? виходячи з тарифу 10,52 грн/м; зарахувавши надміру сплачені кошти в рахунок майбутніх платежів;
- зобов`язати ТОВ «Столичний комфорт» застосовувати тариф на послуги з утримання будинку за особовим рахунком № НОМЕР_1 у розмірі, що не перевищує 10,52 грн/м, до моменту встановлення нового тарифу у порядку, передбаченому договором №Г3/А-069/У та законодавством (за рішенням зборів співвласників або за погодженням сторін).
Заяву про забезпечення позову подано як додаток до позовної заяви (а.с.4, 24).
У позові наведено обґрунтування підстав звернення до Деснянського районного суду міста Києва за захистом прав позивачки як споживача, зокрема, посилається на пункти 3, 4, 7, 5 статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів».
Згідно відомостей витягу з реєстру територіальної громади №2026/004243656 від 17 березня 2026 року, долученого до позову, ОСОБА_1 з 06 червня 2017 року зареєстрована за адресою проживання: АДРЕСА_2 (а.с.15).
7. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.
Згідно статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Частиною 1 статті 17 Закону України «Про судоустрій ста статус суддів» указано, що судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності, що узгоджується із приписами Основного Закону.
Територіальна підсудність ? це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція. Основними видами територіальної підсудності є, зокрема, загальна, альтернативна та виключна.
За загальним правилом у відповідності до статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. 
Тобто, правило загальної територіальної підсудності щодо пред`явлення позову за місцезнаходженням відповідача застосовується лише у випадку, коли інші правила підсудності не встановлені положеннями ЦПК України.
За приписами частини 5 статті 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.
Вказаний припис є прикладом альтернативної підсудності. 
Статтею 30 ЦПК України, зокрема, частиною 1, визначені виключні підстави підсудності справ за позовами, що виникають із приводу нерухомого майна. Такі позови пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. 
Виключна підсудність ? особливий вид територіальної підсудності, який забороняє застосування інших видів територіальної підсудності, на приклад загальної чи альтернативної. Виключна підсудність означає, що деякі категорії справ не можуть розглядатися за загальними правилами підсудності, а також за правилами альтернативної підсудності. Це пояснюється особливостями справ, на які така підсудність поширюється, і направлено на створення сприятливих умов для розгляду справи й виконання судового рішення.
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду за місцем своєї реєстрації із позовом про захист прав споживача.
Позов мотивовано тим, що сторонами укладено договір №ГЗ/А-069/У від 22 березня 2021 року про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, предметом якого є забезпечення відповідачем надання послугу з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій будинку АДРЕСА_1 , власником квартири №А-069 у якому є позивачка. 
Зазначає, що відповідачем, як управителем багатоквартирного будинку, в односторонньому порядку без згоди позивачки підвищено тариф за надавані послуги відповідно до наказів №6 від 31 липня 2024 року та №10 від 31 грудня 2025 року. 
Позивачка стверджує, що вказані накази є неправомірними та незаконними. 
Тобто, звертаючи до суду із позовом, позивачка вказує на неправомірні дії відповідача, пов`язані із нав`язуванням їй умов, що ставлять останню в нерівне положення із відповідачем з огляду на позбавлення позивачки впливу на ціноутворення.
Із позовною заявою подано примірник договору №ГЗ/А-069/У від 22 березня 2021 року про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладеного між ТОВ «Столичний комфорт» та ОСОБА_1 , яка є власником квартири АДРЕСА_4 .
Предметом цього договору є забезпечення ТОВ «Столичний комфорт» надання послугу з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій будинку АДРЕСА_1 згідно до структури послуг, наведеної у додатку до договору (а.с.6-8).
Сторонами визначено, що за цим договором ТОВ «Столичний комфорт» є виконавцем, ОСОБА_1 ? споживачем. 
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції підставою визначення підсудності справи Дніпровському районному суду міста Києва вказав те, що спірні правовідносини виникли з приводу нерухомого майна.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовані зверненням позивачки до суду за місцем своєї реєстрації з метою захисту своїх прав як споживача послуг, відтак на підставі частини 5 статті 28 ЦПК України право вибору суду для розгляду позову залишається за позивачкою. 
Споживач ? фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).
За умовами договору №ГЗ/А-069/У від 22 березня 2021 року ОСОБА_1 є споживачем послуг, які ТОВ «Столичний комфорт» надає з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій будинку АДРЕСА_1 . 
Звертаючись до суду, позивачка в порядку захисту своїх прав просить визнати дії відповідача щодо підвищення тарифів за надані послуги з утримання будинку АДРЕСА_1 визнати неправомірними, зобов`язати відповідача вчинити дії з перерахунку нарахувань за послуги з утримання будинку, зобов`язати відповідача застосувати тариф у розмірі 10,52 грн/м за надані послуги.
Відтак, предмет розгляду цієї справи не є таким, що пов`язаний із нерухомим майном, а випливає із неправомірних, за твердженням позивачки, дій відповідача щодо збільшення в односторонньому порядку без погодження із позивачкою тарифів послуг з утримання будинку АДРЕСА_1 , споживачем яких є позивачка, як власниця квартири у цьому будинку.
Згідно матеріалів справи позивачка по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Отже, звертаючись до Деснянського районного суду міста Києва, ОСОБА_1 скористалася своїм право на вибір суду за зареєстрованим місцем проживання. 
Отже, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції про передачу позову до іншого суду за підсудністю не можна визнати постановленою із дотриманням норм процесуального права.
Статтею 379 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За наведених обставин, ухвала суду першої інстанції про передачу позову до іншого суду за підсудністю підлягає скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Щодо висновків районного суду про передачу заяви про забезпечення позову до іншого суду за підсудністю, колегія суддів вказує на таке.
Відповідно до частини 1 статі 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається:
1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо;
2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;
3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.
У справі, що переглядається, заяву про забезпечення позову подано як додатком до позовної заяви, тобто одночасно з пред`явленням позову.
Ураховуючи, що апеляційним судом зроблено висновок про те, що ця справа підсудна Деснянському районному суду міста Києва, відтак ухвала суду першої інстанції про передачу заяви про забезпечення позову до іншого суду за підсудністю підлягає скасуванню із направленням заяви про забезпечення позову до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , подані представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 25 березня 2026 року про передачу справи за підсудністю скасувати.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 25 березня 2026 року про передачу заяви про забезпечення позову за підсудністю скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.В. Желепа

В.В. Соколова