ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/12585/25 Суддя першої інстанції: Марія ДУБІНА

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача - Кравченка Є.Д.,
суддів: Осіпової О.О., Златіна С.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, у якому просила суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі – ГУ ПФУ в Чернігівській області) щодо припинення їй виплати пенсії з 05.08.2025 відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Закон № 2262-ХІІ);
- зобов`язати ГУ ПФУ в Чернігівській області перерахувати та виплачувати їй пенсію з 05.08.2025 відповідно до Закону № 2262-ХІІ.
В обґрунтування позову позивач зазначила, що їй призначена пенсія відповідно до Закону України № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виплату якої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області протиправно припинено у зв`язку з призовом її на військову службу.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року адміністративний позов задоволено частково у визначений судом спосіб.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо припинення ОСОБА_1 виплати пенсії з 05.08.2025, призначеної відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області поновити ОСОБА_1 з 05.08.2025 виплату пенсії за вислугу відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі у розмірі 968, 96 грн, сплаченого згідно із квитанцією від 16.11.2025 № 8397-2475-2761-4723. 
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що рішення про призначення пенсії Головним управлінням було прийнято 25.09.2025 (підтверджується матеріалами справи), тож на момент прийняття на військову службу (21.09.2025) позивач ще не перебувала на обліку у Головному управлінні та не отримувала пенсії за вислугу років. Тому суд дійшов помилкового висновку з приводу протиправності дій Головного управління, які полягають у припиненні позивачці виплати пенсії з 05.08.2025, призначеної відповідно до Закону №2262-ХІІ, неправомірно застосувавши до даної справи приписи частини третьої статті 2 Закону № 2262-ХІІ.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
Від позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій ОСОБА_1 зазначила, оскільки вона була призвана на військову службу за призовом під час мобілізації, то на неї розповсюджується дія частини третьої статті 2 Закону № 2262-ХІІ щодо неприпинення виплати пенсії, що вказує на протиправність оскаржуваних дій відповідача щодо припинення виплати пенсії.
Після надходження матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2026 року продовжено строк розгляду справи та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 05.08.2025 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області, де отримувала пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ.
Згідно із витягом із наказу начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 21.09.2025 № 283 відповідно до Указів Президента України від 14.07.2025 №479/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 25.07.2025 №4524-ІХ «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», мобілізаційної директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 24.02.2022 №32/321/501/13т, відповідно до мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом вважати призваними та призначеними до ІНФОРМАЦІЯ_2 молодшого сержанта ОСОБА_1 , ( НОМЕР_1 ), інструктором ІНФОРМАЦІЯ_3 , ВОС-929112А; з 21.09.2025 зараховано до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 , на всі види забезпечення і вважати такою, що з 21.09.2025 справи та посаду прийняла та приступила до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 3260 гривень на місяць, 10 тарифний розряд, шпк «головний сержант» (підпункт 5.1 пункту 5).
В подальшому, відповідач листом від 20.10.2025 № 2500-0404-8/69785 повідомив позивачку про те що, у зв`язку з надходженням витягу з наказу Міністерства оборони від 21.09.2025 № 283 згідно з яким її прийнято на службу з 21.09.2025 по її особовому рахунку виникла переплата пенсії за період з 05.08.2025 по 31.10.2025 в сумі 37 752, 02 грн з проханням повернути переплату пенсії на відповідний рахунок відповідача.
На виконання цього листа відповідача позивачкою були повернуті суми нарахованої та отриманої пенсії, що підтверджується квитанцію від 03.11.2025 № 8395-9445-7213-0873.
ОСОБА_1 , вважаючи протиправними дії відповідача щодо припинення їй виплати пенсії з 05.08.2025, призначеної відповідно до Закону № 2262-ХІІ, звернулась до суду з цим позовом.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виснував, оскільки позивачка була призвана на військову службу за призовом під час мобілізації, то на неї розповсюджується дія частини третьої статті 2 Закону № 2262-ХІІ щодо неприпинення виплати пенсії, що вказує на протиправність оскаржуваних дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачці.
Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк у відповідача були відсутні підстави для продовження виплати пенсії, оскільки позивачка була призвана на військову службу за призовом під час мобілізації 21.09.2025, а пенсію їй було призначено 28.09.2025.
Колегія суддів зазначає, що спірним у межах даних правовідносин є питання щодо наявності підстав для припинення виплати пенсії позивачу, яку їй було призначено рішенням від 28.09.2025 з 05.08.2025, з огляду на призов позивача на військову службу по мобілізації 21.09.2025.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У статті 1, частині першій статті 2 Конституції України встановлено, що Україна проголошена суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою, суверенітет якої поширюється на всю її територію.
Відповідно до частини другої статті 3 Основного Закону України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; зокрема, закони приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії (стаття 8 Основного Закону України).
Також, відповідно до Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу; оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності й недоторканності покладаються на Збройні Сили України; держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей (частини перша, друга, п`ята статті 17); захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України (частина перша статті 65).
Громадяни мають право на соціальний захист у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості та в інших випадках, установлених законом (частина перша статті 46 Конституції України). В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).
Суд наголошує на тому, що виходячи зі змісту приписів статей 17, 65 Основного Закону України, громадяни України, які захищають Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, виконують конституційно значущі функції; тож держава повинна надавати їм і членам їхніх сімей особливий статус та забезпечувати додаткові гарантії соціального захисту відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України як під час проходження служби, так і після її закінчення.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є, зокрема Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (далі по тексту – Закон № 2262-ХІІ).
Так, означений Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.
Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Частиною першою статті 1 Закону № 2262-ХІІ унормовано, що особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Згідно із частиною першою статті 2 Закону № 2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.
Пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, Служби судової охорони, органів та підрозділів цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення. (частина 2 статті 2 Закону № 2262-ХІІ). 
У свою чергу, нормами частини третьої зазначеної статті обумовлено, що пенсіонерам із числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийняття за контрактом на військову службу чи службу цивільного захисту, в тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, служби цивільного захисту, до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів та підрозділів цивільного захисту під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення виплата пенсій не припиняється. Після звільнення із служби таких осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням додаткової вислуги років від часу призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або повторного прийняття їх на службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, служби цивільного захисту до дня фактичного звільнення. Якщо новий розмір пенсії цих осіб буде меншим за розмір, який вони отримували до призову або повторного прийняття їх на службу, виплата їм пенсій здійснюється у розмірі, який вони отримували до призову або прийняття на службу в особливий період.
Як вбачається витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 , 04.08.2025 молодшого сержанта ОСОБА_1 , старшого стрільця взводу охорони та оборони роти забезпечення військової частини НОМЕР_2 , звільнену у запас наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 24 липня 2025 року №51-РС з військової служби у запас за підпунктом «г» (через сімейні обставини або інші поважні причини – дружина, якщо обоє із подружжя проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років), відповідно до пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Вислуга років у Збройних Силах України, станом на 04 серпня 2025 року становить: календарна 20 років, 06 місяців, 29 днів, трудовий стаж – 06 років, 10 місяців, 19 днів, загальна вислуга років -27 років, 05 місяців, 18 днів, розрахунок № 10691 загального трудового стажу ( в календарному обчисленні) на пенсію за вислугу років, затвердженого заступником директора Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України.
ІНФОРМАЦІЯ_4 19.08.2025 оформлено подання про призначення пенсії №УЧ48818/ФЧ68002 за вислугу років ОСОБА_1 , яка звільнена з військової служби у запас 04.08.2025.
До вказаного подання долучено пакет документів, в тому числі заява про призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 від 15.09.2025, яка зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_5 15.09.2025 за вх. №Б-122/1В.
Зазначені матеріали про призначення пенсії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 направлені до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області супровідним листом від 19.09.2025 № 5/14988.
Згідно із відомостями штрихового ідентифікатора вхідної кореспонденції Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, супровідний лист ІНФОРМАЦІЯ_6 з доданими документами зареєстрований відповідачем 23.09.2025 за вх. № 6203/5.
Відповідно до протоколу розрахунку пенсії від 25.09.2025 за пенсійною справою 2501023080 (Міноборони) ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років з 05.08.2025 по 30.11.2029.
Водночас, відомостями витягу із наказу начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 21.09.2025 № 283, відповідно до Указів Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.07.2025 № 479/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.07.2025 № 4524-ІХ, мобілізаційної директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 24.02.2022 №32/321/501/13т, відповідно до мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом вважати призваними та призначеними до ІНФОРМАЦІЯ_2 молодшого сержанта ОСОБА_1 .
Як обумовлено положеннями статті 1 Закону України від 06.12.1991 № 1932-XII «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Аналогічне визначення особливого періоду надане і в статті 1 Закону України від 21.10.1993 № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-XII), якою передбачено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової).
Статтею 1 Закону № 3543-XII визначено, що мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до абзацу четвертого статті 1 Закону № 3543-XII завданням мобілізації є, зокрема, здійснення комплексу заходів, спрямованих на переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, організацію і штати воєнного часу.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України.
Відповідно до Закону України від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), на території України діє воєнний стан з 24 лютого 2022 року. 
З аналізу наведених правових норм встановлено, що оскільки з 24.02.2022 в Україні оголошено загальну мобілізацію, з тривалістю якої пов`язується особливий період, то спірні правовідносини між сторонами виникли в період коли в країні діяв особливий період та продовжують існувати в період дії воєнного стану.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі №638/662/17, від 26 вересня 2018 року у справі №813/1919/16 та від 27 березня 2020 року у справі №806/1286/17.
Суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 16.05.2019 в справі № 522/23018/16-а зазначив:
«Статтями 39, 40 Закону № 2232-XII передбачено, що призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу підчас мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом № 3543-XII. Громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призивом підчас мобілізації, на особливий період, або прийнятті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими законами України.
Аналіз наведеної норми Закону дає підстави стверджувати, що громадяни України які захищають національну безпеку та цілісність нашої держави можуть бути призвані на строкову службу, мобілізовані або прийняті на службу за контрактом, але в будь-якому випадку вони мають гарантії захищені законодавством України.
Таким чином, оскільки позивач був прийнятий на військову службу за контрактом під час мобілізації у зв`язку з виникненням кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, у зв`язку з чим, на думку колегії суддів, на нього розповсюджується дія частини третьої статті 2 Закону № 2262-ХІІ щодо неприпинення виплати пенсії».
Аналогічна позиція була висловлена у постанові від 15.06.2020 по справі №638/662/17 Верховного Суду. Крім зазначеної позиції звернув увагу ще на те, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист громадян України та визначав, що Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст.17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99, рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 року №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
Постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 за № 135/13402 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Пунктом 2 розділу І Порядку № 3-1 обумовлено, що заява про призначення пенсії за вислугу років, по інвалідності подається військовослужбовцем, звільненим зі служби, та особою, яка має право на пенсію згідно із Законом або відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку (заява про призначення/перерахунок пенсії), до органу, що призначає пенсію, через уповноважений орган (структурний підрозділ), який здійснює підготовку документів, необхідних для призначення пенсій Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, Міністерства юстиції України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Служби судової охорони, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Національної гвардії України, Національної поліції України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, Управління державної охорони України (далі - уповноважений орган (структурний підрозділ)), за останнім місцем служби.
Пунктом 11 розділу І зазначеного Порядку унормовано, що днем звернення за призначенням пенсії є день подання до органу, що призначає пенсію, заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення уповноваженим органом (структурним підрозділом).
Аналогічні приписи викладені у частині першій статті 48 Закону № 2262-ХІІ, зокрема стосовно того, що днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.
Колегія суддів зазначає, що подання ІНФОРМАЦІЯ_6 № УЧ48818/ФЧ68002 про призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 датоване 19.08.2025, а супровідний лист щодо направлення матеріалів для призначення пенсії визначене – 19.09.2025.
Приписами частин першої, другої статті 49 Закону № 2262-ХІІ визначено, що пенсію згідно з цим Законом призначають органи Пенсійного фонду України. Документи про призначення пенсії розглядає орган Пенсійного фонду України і не пізніше ніж у 10-денний строк з дня їх надходження приймає рішення про призначення або про відмову в призначенні пенсії.
Пунктом в частини першої статті 50 Закону № 2262-ХІІ визначено, що пенсії відповідно до цього закону призначаються особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пункту «б» статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення зі служби.
Колегія суддів зазначає, що позивач була звільнена з військової служби у запас 04.08.2025, та пенсію їй за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» призначено на підставі подання ІНФОРМАЦІЯ_7 направленого 19.09.2025 року.
Водночас, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області прийнято рішення про призначення пенсії позивачу з 05 серпня 2025 року, як це визначено приписами чинного законодавства, тобто з моменту звільнення зі служби. 
З огляду на викладене, враховуючи ту обставину, що право на призначення пенсії у позивача виникло з дня звільнення (04.08.2025), та її призначено з 05.08.2025, а подання про призначення пенсії було направлене у терміни обумовлені Порядком №3-1 (19.09.2025) до прийняття позивача на військову службу за мобілізацією, відтак на позивача розповсюджується дія частини третьої статті 2 Закону №2262-ХІІ.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовного того, що на позивача розповсюджується дія частини третьої статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки позивач була прийнятий на військову службу за призовом під час мобілізації та під час дії особливого періоду, відповідно виплата пенсії не повинна припинятися, а тому суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити.
Щодо обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача колегія суддів зазначає, що зобов`язання відповідача поновити позивачу виплату пенсії за вислугу років з 05.08.2025 повністю відповідає завданню адміністративного судочинства, закріпленим у статті 2 КАС України.
За наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення адміністративного позову.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року у справі № 620/12585/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач Є.Д. Кравченко

Судді: О.О. Осіпова

С.В. Златін