Справа №396/2444/25 провадження № 2/403/294/26
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 квітня 2026 року с-ще Устинівка

Устинівський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді Атаманової С.Ю., 
при секретарі судового засідання Могиленко К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Устинівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» (далі по тексту рішення - ТОВ «ФК «Солвентіс») звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 30235 грн. 00 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту складає 5000 грн. 00 коп. та заборгованість за відсотками - 25235 грн. 00 коп..
Позов обгрунтовується тим, що 23 листопада 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» (далі по тексту - ТОВ «Алекскредит»), як кредитодавцем, та відповідачем ОСОБА_1 , як позичальником, у порядку ст.ст.11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію» був укладений договір про надання кредиту №2937865, за яким відповідачу на картковий рахунок були перераховані кредитні кошти в сумі 5000,00 грн.. Вказаний кредитний договір був підписаний ОСОБА_1 електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону, вказаний відповідачем при укладенні ним договору. Враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, а також заміну у порядку укладення: 1) 10 червня 2025 року договору факторингу №АК-10/06/2025 сторони кредитора з ТОВ «Алекскредит» на ТОВ «Секвоя Капітал» та 2) 07 липня 2025 року договору факторингу №ДФ-07072025 сторони кредитора з ТОВ «Секвоя Капітал»» на ТОВ «ФК «Солвентіс», позивач прохав стягнути із ОСОБА_1 на його користь зазначену вище суму заборгованості.
З урахуванням понесених судових витрат, представник позивача прохав суд стягнути з відповідача по справі сплачений при подачі позову до суду судовий збір в сумі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн..
Відповідач по справі ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву ТОВ «ФК «Солвентіс» разом з доданими до нього письмовими доказами на обгрунтування своїх заперечень проти позовних вимог та розміру судових витрат у встановлений судом строк не подав.

ІІ. Заяви та клопотання. 

Представник ТОВ «ФК «Солвентіс» згідно письмового клопотання, викладеного в прохальній частині позовної заяви, прохав провести розгляд справи без участі представника позивача та у разі неявки в судове засідання відповідача - провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення (а.с.6).
Згідно письмового клопотання представник позивача прохав суд витребувати від АТ КБ «ПриватБанк» інформацію про емітування відповідачу ОСОБА_1 платіжної картки за № НОМЕР_1 , виписку про рух грошових коштів за період з 23 листопада по 30 листопада 2019 року, ідентифікаційні дані власника зазначеного карткового рахунку (а.с.92-94).
Згідно із заявою від 15 травня 2026 року представник позивача прохав судові засідання проводити за його відсутності та не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.110).
Заяв та клопотань від відповідача по справі ОСОБА_1 в порядку ст.ст.43, 84, 183 ЦПК України, в тому числі, про розгляд справи за його відсутності чи відкладення судового розгляду, витребування доказів, на дату проведення судового засідання не надходило.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 25 березня 2026 року постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.30-31).
Ухвалою суду від 06 травня 2026 року клопотання представника позивача про витребування письмових доказів задоволено частково та витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» виписку про рух коштів по рахунку № НОМЕР_2 , який був відкритий для обслуговування банківської картки відповідача ОСОБА_1 за період з 23 листопада по 30 листопада 2019 року включно. В задоволенні клопотання в іншій частині - відмовлено (а.с.96).
В зв`язку з тим, що в судове засідання відповідач ОСОБА_1 , будучи повідомленим про дату, час і місце його проведення в порядку ст.128 ЦПК України, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив на позовну заяву, судом за наявності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, 19 червня 2026 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

23 листопада 2019 року між ТОВ «Алекскредит», як кредитодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, був укладений договір про надання кредиту №2937865 (далі - Договір, кредитний договір, договір №2937865), який згідно положень ст.ст.10-12 Закону України «Про електронну комерцію» був вчинений в електронній формі шляхом підписання відповідачем розміщеного в його особистому кабінеті, створеному на веб-сайті кредитодавця (https://alexcredit.ua), кредитного договору за допомогою одноразового ідентифікатора PS2937865, надісланого йому ТОВ «Алекскредит» електронним повідомленням (SMS) на зазначений позичальником номер мобільного телефону НОМЕР_3 (а.с.35-37).
Згідно з умовами укладеного Договору (пункти 1.2, 2.1) кредитодавець ТОВ «Алекскредит» надає відповідачу, як позичальнику, кредит у тимчасове, строкове, платне користування на споживчі цілі, а позичальник зобов'язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у відповідності до умов Договору.
Судом встановлено, що за умовами Договору (пункти 1.3, 1,4, 1.7.3, 3.1): сума кредиту складає 5000,00 грн. та надається позичальнику в безготівковій формі шляхом перерахування на його картковий рахунок; процента ставка в базовий період з 23 листопада по 04 грудня 2019 року складає 1,70% за один день користування кредитом: процентна ставка в спеціальний період з 05 грудня 2019 року по 01 червня 2020 року складає 3,0% за один день користування кредитом; строк дії Договору з 23 листопада 2019 року по 01 червня 2020 року включно
23 листопада 2019 року ТОВ «Алекскредит» на виконання умов Договору було здійснено переказ грошових коштів в сумі 5000 грн. 00 коп. на картковий рахунок відповідача ОСОБА_1 за № НОМЕР_1 , що відповідає сумі кредиту та способу надання кредиту згідно з умовами кредитного договору та підтверджується довідкою ТОВ ФК «Елаєнс» від 03 листопада 2024 року та наданою АТ КБ «ПриватБанк» випискою по рахунку відповідача за 23 листопада 2019 року (а.с.38, 120, 121).
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №2937865 за період з 23 листопада 2019 року по 01 червня 2020 року первісним кредитором ТОВ «Алекскредит» заборгованість відповідача за наданим кредитом складає 5000,00 грн., за процентами -27935,00 грн.. Сплачені відповідачем суми відсутні (а.с.39-40).
10 червня 2025 року між ТОВ «Алекскредит» (клієнт) та ТОВ «Секвоя Капітал» (фактор) був укладений договір факторингу №АК-10/06/2025, за яким клієнт зобов'язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов'язується прийняти такі права вимоги та сплатити клієнту ціну придбання за відповідний реєстр за плату, у передбачений цим договором спосіб (пункт 1.1); перехід від клієнта до фактора прав вимоги відбувається шляхом підписання сторонами договору та відповідного реєстру прав вимог, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу відповідно до чинного законодавства (пункт 2.1.3) (а.с.42-46).
Як вбачається із витягу з Реєстру боржників до вказаного вище договору факторингу, ТОВ «Алекскредит» відступило ТОВ «Секвоя Капітал» право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №2937865 від 23 листопада 2019 року на загальну суму заборгованості 30235,00 грн. (а.с.51).
07 липня 2025 між ТОВ «Секвоя Капітал» (клієнт) та ТОВ «ФК «Солвентіс» (фактор) було укладено договір факторингу №ДФ-07072025, за яким клієнт зобов'язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов'язується прийняти такі права вимоги та сплатити клієнту ціну придбання за відповідний реєстр за плату, у передбачений цим договором спосіб (пункт 1.1); перехід від клієнта до фактора прав вимоги відбувається шляхом підписання сторонами договору та відповідного реєстру прав вимог, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу відповідно до чинного законодавства (пункт 2.1.3) (а.с.54-58).
Як вбачається із витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №ДФ-07072025 від 07 липня 2025 року, ТОВ «Секвоя Капітал» відступило ТОВ «ФК «Солвентіс» право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №2937865 від 23 листопада 2019 року в сумі 30235,00 грн. (а.с.63).
Під час судового розгляду справи відповідачем ОСОБА_1 , з урахуванням вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України, не спростовані надані позивачем докази укладення ним 23 листопада 2019 року кредитного договору та отримання за ним кредитних коштів у зазначеному вище розмірі.
Доказів здійснення повного погашення заборгованості за наданим кредитом в повному обсязі або частково відповідачем ОСОБА_1 під час судового розгляду також надано не було.
Належні та допустимі докази того, що вищезазначена сума заборгованості раніше стягувалась чи була стягнута з відповідача в матеріалах цивільної справи відсутні.

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Виконуючи приписи ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи оцінку аргументам, наведеним позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. 
Відповідно до ст.ст.626, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України).
Відповідно до ч.2 ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.  Згідно приписів п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закону), який встановлює порядок вчинення електронних правочинів, електронним договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків та оформлена в електронній формі.
За змістом ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною та вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч.6 цієї статті, зокрема шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону. 
Відповідно до положень ст.12 Закону моментом підписання електронного правочину є використання: 
- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 
- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. 
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилається іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону).
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки букв, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом (постанова Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19).         Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).
Судом встановлено, що кредитний договір №2937865 від 23 листопада 2019 року був підписаний відповідачем по справі ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора PS2937865, надісланого первісним кредитором ТОВ «Алекскредит» на номер мобільного телефону відповідача: НОМЕР_3 у вигляді смс-повідомлення, що підтверджує укладення даного договору саме як електронного правочину в порядку, передбаченому ст.ст.10-12 Закону України «Про електронну комерцію», та згоду відповідача з усіма його істотними умовами. 
В протилежному випадку - без здійснення входу відповідача на веб-сайт кредитодавця за допомогою логіна та пароля особистого кабінету та без отримання ним одноразового ідентифікатора у виді смс-повідомлення, укладення кредитного договору було б технічно неможливим.
Подібний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19.
Належних доказів на спростування тверджень позивача ТОВ «ФК «Солвентіс» щодо здійснення саме відповідачем ОСОБА_1 електронного підпису кредитного договору за допомогою одноразового ідентифікатора суду надано не було.
Згідно положень ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України).
За змістом ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 
Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на дату укладення кредитного договору) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом.
За змістом ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, доходи кредитодавця у вигляді процентів.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Судом встановлено, що згідно умов укладеного відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору №2937865 від 23 листопада 2019 року, останній отримав від ТОВ «Алекскредит» в якості кредиту грошові кошти в сумі 5000 грн. 00 коп., однак своїх зобов'язань за вказаним договором щодо повернення кредиту та сплати щомісячних процентів за користування ним не виконував належним чином, внаслідок чого станом на 14 травня 2020 року в нього виникла заборгованість у загальному розмірі 30235 грн. 00 коп., з яких: 5000 грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту та 25235 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками.
Наведений позивачем ТОВ «ФК «Солвентіс» розрахунок заборгованості відповідає умовам кредитного договору щодо розміру та строку сплати відповідачем передбачених ним платежів, в тому числі і щодо нарахування процентів за користування кредитом згідно з умовами Договору: 1) з 23 листопада 2019 року по 04 грудня 2019 року (базовий період) за процентною ставкою 1,70%, що складає по 85,00 грн. (1,70 % від 5000,00 грн.) в день на загальну суму 935,00 грн. (11 днів х 85,00 грн.); 2) з 05 грудня 2019 року по 14 травня 2020 року (спеціальний період) за процентною ставкою 3,00%, що складає по 150,00 грн. (3,00 % від 5000,00 грн.) в день на загальну суму 24300,00 грн. (162 днів х 150,00 грн.), а всього: 25235,00 грн. (935,00 грн. + 24300,00 грн.).
При цьому суд, виходячи з положень ч.2 ст.614 ЦК України, якою встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання, приходить до висновку, що відповідачем по справі ОСОБА_1 не надано жодного належного доказу на підтвердження належного виконання ним зобов'язань за кредитним договором, в тому числі не спростовано наданого позивачем розрахунку заборгованості та її розміру. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов'язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Судом встановлено, що матеріали цивільної справи не містять, а відповідачем ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на спростування презумпції правомірності кредитного договору №2937865 від 23 листопада 2019 року, укладеного між ним первісним кредитором ТОВ «Алекскредит», а також укладених в подальшому щодо права вимоги за цим договором двох договорів факторингу.
Зазначені договори з огляду на відсутність доказів протилежного не визнавались судом недійсними.
Отже, набуття позивачем ТОВ «ФК «Солвентіс» права вимоги заборгованості за договором про надання кредиту №2937865 від 23 листопада 2019 року у передбаченому законом порядку та у визначеному згідно умов цього договору розмірі під час судового розгляду відповідачем спростована не була.
Судом також враховується, що у даній справі відповідачем дії позивача, як фінансової установи, щодо виконання договору не оскаржені, власний розрахунок заборгованості відповідачем не наданий, клопотання про призначення судово-економічної експертизи ним не заявлялось, а позивачем при цьому доведено обставини, на які він посилався як на підтвердження своїх вимог, в частині наявності підстав для стягнення заборгованості за кредитом і її розміру.
На підставі викладеного, виходячи з презумпції правомірності правочину (ст.204 ЦК України) та презумпції обов`язковості договору (ст.629 ЦК України), суд вважає встановленим факт невиконання відповідачем по справі своїх зобов'язань за договором про надання кредиту №2937865 від 23 листопада 2019 року щодо повернення тіла кредиту та інших, передбачених ним платежів (зокрема, процентів за користування кредитом), право грошової вимоги за яким у встановленому законом порядку було набуте позивачем на підставі договору факторингу №ДФ-07072025 від 07 липня 2025 року, та приходить до висновку про задоволення позову щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК «Солвентіс» заборгованості за вказаним вище кредитним договором в сумі 30235 грн. 00 коп..

VI. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач ТОВ «ФК «Солвентіс» звернувся до суду з позовною вимогою майнового характеру, за який ним було сплачено судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. (а.с.7).
З огляду на викладене, враховуючи задоволення судом позову в повному обсязі, з відповідача по справі ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь позивача по справі ТОВ «ФК «Солвентіс» грошові кошти по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн., які були сплачені позивачем при подачі ним позову до суду та підтверджені належним письмовим доказом по справі.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.      
У поданій до суду позовній заяві представником ТОВ «ФК «Солвентіс» зазначено про стягнення з відповідача ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомоги в розмірі 6000,00 грн..
На підтвердження зазначеного розміру понесених ТОВ «ФК «Солвентіс» витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача були надані копії: 1) договору №43657029 про надання правової допомоги від 01 липня 2025 року, укладеного між ТОВ «ФК «Солвентіс», як клієнтом, та адвокатом Лівак І.М., яким визначено, що загальна вартість послуг (яка може бути змінена в залежності від умов/складності), складається з вартості наданих юридичних послуг (поточне супроводження) згідно тарифної сітки, вказаної у п.4.8 даного договору (зокрема, ознайомлення з матеріалами справи, формування правового аналізу - 3000 грн. (1 том) та позовна заява - 3500-7000 грн.), а також гонорар, який визначений у п.4.9 даного договору - 6000,00 грн. у разі прийняття судом позитивного рішення по матеріалам позовної заяви (а.с.65-67); 2) додаткової угоди №2937865 від 30 вересня 2025 року до договору про надання правової допомоги від 01 липня 2025 року, за змістом якої розділ «1.Предмет договору» доповнено пунктом 1.2 щодо здійснення адвокатом представництва та захисту інтересів клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 (а.с.68); 3) детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Лівак І.М. на підставі договору про надання правової допомоги №43657029 від 01 липня 2025 року та додаткової угоди до нього, а саме: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «ФК «Солвентіс» (1,5 год.) загальною вартістю 2250,00 грн., виходячи із вартості 1 год. - 1500,00 грн.; складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, позивач (3 год.) загальною вартістю 3000,00 грн., виходячи із вартості 1 год. - 1000,00 грн., та формування додатків до позовної заяви (письмові докази) (1 год.) вартістю 750,00 грн. (а.с.70); 4) акту №2937865 про підтвердження факту надання правничої (правої) допомоги адвокатом (виконаних робіт, наданих послуг) від 30 вересня 2025 року на суму 6000,00 грн. (а.с.69); 5) свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Лівак І.М. (а.с.71).
В судове засідання представник позивача не з`явився. Згідно викладеного в прохальній частині позовної заяви клопотання та заяви від 15 травня 2026 року прохав провести судовий розгляд справи без участі представника ТОВ «ФК «Солвентіс» (а.с.6 зворот, 110).
На дату судового розгляду справи по суті письмових заперечень від відповідача Медведенка І.М. щодо розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката подано не було.
При вирішенні питання щодо наявності підстав для стягнення із відповідача зазначеного у позовній заяві розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.137 ЦПК України витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у зв`язку з чим 1) розмір таких витрат, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.137 ЦПК України).
У разі недотримання цих вимог суд відповідно до ч.5 ст.137 ЦПК України може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.     
Відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.        За змістом правового висновку, викладеного в постанові Великої палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.            У постанові від 28 вересня 2022 року у справі №534/14/20 Верховний Суд зазначив про те, що аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу під час розгляду справи у суді першої інстанції, колегія суддів враховує, що адвокат - це кваліфікований юрист з повною вищою юридичною освітою, який має стаж роботи в галузі права не менше двох років, тому надані адвокатом своїй клієнтці такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики, визначення правової позиції у справі; складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів; складання вступного слова не є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною.      При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.             Такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. 
Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).  
З наданого представником позивача детального опису робіт (наданих послуг) та акту №2937865 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги від 30 вересня 2025 року вбачається вартість наданих адвокатом Лівак І.М. послуг: 1) правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) - 2250,00 грн. за 1,5 години часу; 2) складання позовної заяви, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи - 3000,00 грн. за 3 години часу та 3) формування додатків до позовної заяви (письмові докази) - 750,00 грн. за 1 годину часу.
Разом з тим, спір по справі, яка є малозначною, не є складним; позовна заява містить посилання на норми чинного законодавства та усталену практику суду касаційної інстанції щодо укладеності договорів в електронній формі, що, як наслідок, не потребувало від адвоката Лівак І.М. проведення їх порівняльного аналізу та витрачання у зв'язку з цим значного часу для визначення способу захисту права ТОВ «ФК «Солвентіс», як позивача, та обгрунтування правових підстав позову, а тому суд приходить до висновку про достатність витрачання адвокатом 1 години часу для здійснення правового аналізу обставин спірних правовідносин та надання правових консультацій позивачу, вартість якої, виходячи із засад розумності та співмірності із ціною позову, визначається судом в розмірі 1000,00 грн. та 2 годин часу для складання позовної заяви, вартість яких відповідно складатиме 2000,00 грн., виходячи із вартості 1 години часу - 1000,00 грн..
Крім того, обсяг як юридичної, так і технічної роботи (зокрема, складання позовної заяви, формування додатків до неї) адвоката Лівак І.М. не можна вважати значним; вартість такої роботи адвоката у загальній сумі 6000,00 грн. є завищеною та належним чином не обгрунтованою; послуга з формування додатків до позовної заяви повністю охоплюється, виходячи з приписів п.8 ч.3 ст.175 ЦПК України, змістом роботи, пов'язаної зі складанням позовної заяви та підлягає виключенню із загальної вартості наданих адвокатом послуг, а тому суд приходить до висновку про часткове задоволення визначеного позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу та стягнення на користь позивача ТОВ «ФК «Солвентіс» з відповідача ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн., що на думку суду в повній мірі відповідатиме принципам співмірності та розумності судових витрат, характеру спірних правовідносин, обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, складності справи та реальності наданих адвокатських послуг. 
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, відсутні.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 280, 282, 284, 288, 289, 354 ЦПК України, суд,          
В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволити повністю.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» заборгованість за договором про надання кредиту №2937865 від 23 листопада 2019 року в загальній сумі 30235 грн. 00 коп. (тридцять тисяч двісті тридцять п'ять гривень 00 копійок). 
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» в порядку розподілу судових витрат судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 2422 грн. 40 коп. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок).
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» в порядку розподілу витрат, пов`язаних з розглядом справи, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. 00 коп. (три тисячі гривень 00 копійок).
Повне ім`я та найменування сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс», адреса місцезнаходження юридичної особи: вул.Глибочицька, буд.№29-31 м.Київ, поштовий індекс 04052, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 43657029.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного перегляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України, подавши апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення) до Кропивницького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення суду складено 24 червня 2026 року.

Суддя С.Ю.Атаманова