ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/2481/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі також відповідач 1), Військової частини НОМЕР_1 (далі також відповідач 2) про визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 28 лютого 2022 року по 02 лютого 2023 року та Військової частини НОМЕР_1 за період з 02 лютого 2023 року по 20 травня 2023 року щодо обчислення та виплати грошового забезпечення, в тому числі грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження військової служби, премії, а також інших складових грошового забезпечення без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених Законом України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” станом на 01 січня 2022 року, Законом України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” станом на 01 січня 2023 року; зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 за період з 28 лютого 2022 року по 02 лютого 2023 року та Військову частину НОМЕР_1 за період з 02 лютого 2023 року по 20 травня 2023 року здійснити перерахунок грошового забезпечення, в тому числі грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження військової служби, премії, а також інших складових грошового забезпечення за 2022 та 2023 роки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (але не менше ніж 50 відсотків мінімальної заробітної плати), встановлених Законом України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” станом на 01 січня 2022 року, Законом України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” станом на 01 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44 (далі - Порядок №44).
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що з 28 лютого 2022 року по 02 лютого 2023 року проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 , а з 02 лютого 2023 року по 20 травня 2023 року – у Військовій частині НОМЕР_1 . Позивач вважає, що під час проходження військової служби відповідачами з порушенням норм законодавства здійснювалось нарахування та виплата йому грошового забезпечення (постійних та одноразових видів), виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, обчислених із застосуванням розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року. Поряд з тим постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 “Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб” (далі – Постанова №103), яким було внесено зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” (далі – Постанова №704) в частині визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт. Тож з 29 січня 2020 року підлягає застосуванню редакція пункту 4 Постанови №704, яка діяла до змін, внесених Постановою №103, та відповідачі у період з 28 лютого 2022 року по 20 травня 2023 року (до внесення змін до пункту 4 Постанови №704 постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2025 року №481) були зобов`язані нараховувати та виплачувати грошове забезпечення (основні, щомісячні додаткові та одноразові види), з урахуванням розрахункової величини окладів - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати), а виплата у меншому розмірі є протиправною.
З наведених підстав позивач просив позов задовольнити, одночасно зобов`язавши відповідачів при виплаті перерахованого грошового забезпечення компенсувати йому суму податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку №44.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 02 березня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
У відзиві на позовну заяву відповідач 1 позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, зазначивши про відсутність підстав для виплати грошового забезпечення у розмірі, про який просить позивач. Також вважає, що ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду із цим позовом (а.с.42-44).
Відповідач 2 також просив відмовити у задоволенні заявлених до нього позовних вимог (а.с.28-31). В обґрунтування цієї позиції зазначив, що 21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №103, пунктом 6 якої внесено зміни і до Постанови №704 та пункт 4 у новій редакції при визначенні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу вказує на застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року. З 20 травня 2023 року оклади обчислюються відповідно до пункту 4 Постанови №704 в редакції, викладеній постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року №481, виходячи з розрахункової величини 1762,00 грн. Підстави для застосування іншої розрахункової величини відсутні. Крім того, не відповідає положенням Порядку №44 твердження позивача про обов`язок компенсації податку доходів з фізичних осіб.
Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.
Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 у період з 28 лютого 2022 року по 02 лютого 2023 року, а надалі по 29 лютого 2024 року у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується відомостями військового квитка серії НОМЕР_2 (а.с.19).
Так наказом командира ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 28 лютого 2022 року №48 солдата ОСОБА_1 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 28 лютого 2022 року зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення (а.с.48). З 02 лютого 2023 року солдат ОСОБА_1 вибув до нового місця служби та він виключений зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та знятий з усіх видів забезпечення відповідно до наказу відповідача 1 від 02 лютого 2023 року №38 (а.с.48 зворот).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02 лютого 2023 року №33 солдата за призовом ОСОБА_1 , призначеного наказом командира НОМЕР_3 окремої механізованої бригади від 02 лютого 2023 року №46-РС на посаду стрільця 6 стрілецької роти НОМЕР_4 стрілецького батальйону, зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення (а.с.41). Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29 лютого 2024 року №62 рядового за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , звільненого з військової служби у відставку, виключено зі списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення (а.с.41 зворот).
Як видно з карток грошового забезпечення за 2022-2023 роки (а.с.15, 15 зворот, 49, 49 зворот), у складі місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 виплачувалися посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, надбавка за особливості проходження служби, премія. Також було виплачено грошовому допомогу для оздоровлення у червні 2022 року, у березні 2023 року, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у грудні 2022 року.
Листом від 02 лютого 2026 року №ВФЗ/155 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив про те, що посадовий оклад та оклад за військовим званням позивачу були обчислені з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року (1762,00 грн), шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 та 14 до Постанови №704 (а.с.14 зворот).
Листом від 22 січня 2026 року №125/фс Військова частина НОМЕР_1 повідомила про обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням позивача у такий же спосіб (а.с.16 зворот).
У цьому спорі порушено питання правильності нарахування позивачу грошового забезпечення у період з 28 лютого 2022 року по 20 травня 2023 року - посадового окладу та окладу за військовим званням відповідно до пункту 4 Постанови №704, а також щомісячних додаткових та одноразових видів грошового забезпечення за вказаний період, розмір яких залежить від розміру окладів.
Передусім необхідно зазначити, що за змістом висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 11 липня 2024 року у справі №990/156/23 норма статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту прав усіх працівників, службовців, поширюючи дію і на осіб, які проходять публічну чи державну службу, у разі порушення законодавства про оплату праці.
Верховний Суд у складі cудової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в постанові від 21 березня 2025 року у справі №460/21394/23, вирішуючи питання щодо застосування статті 233 КЗпП України в частині строку звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати, вказав, що правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року (до набрання чинності Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин”, далі - Закон №2352-IX), підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України, частиною другою якої було визначено, що особа (працівник, службовець) має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України у редакції Закону №2352-IX, якими строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, діє тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову (у частині вимог за період з 19 липня 2022 року) слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум.
Такий підхід застосовано Верховним Судом і у постанові від 30 квітня 2026 року у справі №240/15039/25.
Відповідачі не надали суду належних доказів (як-то докази направлення/видачі розрахункових листів, довідок про грошове забезпечення тощо), з яких можливо встановити, що позивач був ознайомлений з достовірною і повною інформацією про обсяг і характер виплачених йому сум раніше, ніж з дня отримання листів від 02 лютого 2026 року №ВФЗ/155 та від 22 січня 2026 року №125/фс, з огляду на що нема підстав вважати, що позов подано без дотримання строку звернення до суду.
При вирішенні спору по суті суд керується такими нормативно-правовими актами.
Відповідно до пункту 2 статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (далі - Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (пункт 4 статті 9 Закону №2011-XII).
30 серпня 2017 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №704, якою, серед іншого, затвердив тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу (згідно з додатком 1). У додатку 14 до Постанови №704 визначена схема тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пункт 4 Постанови №704 в редакції, чинній на день її прийняття, визначав, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови №704 містили примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
Поряд з тим пунктом 3 розділу ІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” (далі - Закон №1774-VIII) встановлена заборона використання мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення розміру посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №103 (набрала чинності 24 лютого 2018 року), пунктом 6 якої внесено зміни до Постанови №704, зокрема, пункт 4 викладено у такій редакції: “4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14”.
Отже, на момент набрання чинності Постановою №704 (01 березня 2018 року) згідно з пунктом 6 Постанови №103 розрахункову величину для обчислення розмірів посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями, яким був розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), замінено на іншу - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня 2018 року. При цьому мінімальна заробітна плата для розрахунків розмірів цих окладів не застосовувалася взагалі.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови №103.
Тобто, з 29 січня 2020 року (з дня набрання законної сили постановою суду Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18) відновилася первинна редакція пункту 4 Постанови №704 - та, яка була до внесення змін згідно з пунктом 6 Постанови №103.
Такий висновок відповідає правовій позиції, наведеній у постановах Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі №400/6214/21, від 25 квітня 2024 року у справі №240/16735/21, від 05 червня 2024 року у справі №420/18318/23 у подібних правовідносинах, пов`язаних із застосуванням пункту 4 Постанови №704 (у редакції, яка діяла з 29 січня 2020 року) при нарахуванні грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу.
Необхідно зазначити, що пунктом 8 розділу “Прикінцеві положення” Закону України від 23 листопада 2018 року №2629-VIII “Про Державний бюджет України на 2019 рік” було передбачено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 01 січня 2018 року.
Положення пункту 4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для обчислення розмірів окладів, розрахованих відповідно до цієї постанови, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, до 01 січня 2020 року не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.
У постанові від 02 серпня 2022 року у справі №440/6017/21 Верховний Суд виснував, що з 01 січня 2020 року положення пункту 4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік, у тому числі як розрахункова величина для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів.
Верховний Суд у постанові від 19 жовтня 2022 року у справі №400/6214/21 за позовом військовослужбовця до військової частини у спорі щодо незастосування відповідачем при визначенні посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням відповідно до пункту 4 Постанови №704 розрахункової величини - розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (на 2020 рік) дійшов таких же висновків.
У постановах від 25 квітня 2024 року у справі №240/16735/21, від 05 червня 2024 року у справі №420/18318/23 (щодо обчислення та виплати грошового забезпечення у 2020 - 2022 роках) Верховний Суд від зазначених вище висновків не відступав.
У цій справі судом встановлено, що у спірному періоді ОСОБА_1 грошове забезпечення виплачувалося з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які розраховані згідно з Постановою №704, виходячи з розрахункової величини - прожиткового мінімуму, встановленого станом на 01 січня 2018 року для працездатних осіб (1762,00 грн), що не заперечується у відзиві на позов ні ІНФОРМАЦІЯ_2 , ні Військовою частиною НОМЕР_1 й констатовано ними також у листі від 02 лютого 2026 року №ВФЗ/155 (а.с.14 зворот) та у листі від 22 січня 2026 року №125/фс (а.с.16 зворот) відповідно.
Натомість в Законі України від 02 грудня 2021 року №1928-IX “Про Державний бюджет України на 2022 рік”, Законі України від 03 листопада 2022 року №2710-ІХ “Про Державний бюджет України на 2023 рік” установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 01 січня 2022 року - 2481,00 грн, з 01 січня 2023 року - 2684,00 грн.
Надалі постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року №481 “Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. №103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704” (далі – Постанова №481) скасовано підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. №103 “Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб” (Офіційний вісник України, 2018 р., №20, ст. 662). Пунктом 2 Постанови №481 внесено зміну до пункту 4 Постанови №704 та викладено абзац перший в такій редакції: “4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.”.
Підсумовуючи сказане, суд дійшов висновку, що при визначенні позивачу розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням відповідачі протиправно не врахували розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року, як розрахункову величину, що призвело до виплати грошового забезпечення у період з 28 лютого 2022 року по 19 травня 2023 року (до набрання чинності Постановою №481) у меншому розмірі, ніж належить.
Однак відсутні підстави для обчислення розмірів окладів з розміру не менше 50 відсотків мінімальної заробітної плати на відповідний тарифний коефіцієнт, оскільки приписи пункту 3 розділу ІІ Закону №1774-VІІІ не втратили чинності і за юридичною силою є вищою за положення пункту 4 Постанови №704, на що звертав увагу Верховний Суд, зокрема, у постанові від 25 вересня 2025 року у справі №140/11638/24.
Одночасно суд зазначає, що за змістом приписів Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197), військовослужбовцям щомісячно виплачується: надбавка за вислугу років на військовій службі у відповідних відсотках посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням (пункт 1 розділу ІV); надбавка за особливості проходження служби в розмірах до 100 відсотків посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років залежно від складності та важливості виконуваних обов`язків (пункт 1 розділу VI); щомісячна премія (не менше 10 відсотків посадового окладу), виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України, та особливостей проходження військової служби (пункти 1, 2 розділу XVI). Крім того, у разі набуття права на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення (пункт 1 розділу XXIII); один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення (пункт 1 розділу XXIV).
Отже, виплата надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премії, грошової допомоги для оздоровлення, грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань залежить від розміру окладів.
Як було зазначено судом вище, ОСОБА_1 виплачувалися такі види грошового забезпечення.
Таким чином, у межах заявлених позовних вимог підлягає перерахунку за період з 28 лютого 2022 року по 19 травня 2023 року місячне грошове забезпечення позивача та виплачена у вказаний період грошова допомога для оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань з врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року виплати (тобто, на 01 січня 2022 року, 01 січня 2023 року), як розрахункової величини посадового окладу та окладу за військовим званням.
Відповідно до пункту 2 Порядку №44 громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, виплачується грошова компенсація.
За приписами пунктів 4, 5 Порядку №44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Верховний Суд у постанові від 27 липня 2023 року у справі №380/813/22 зазначав, що аналіз пунктів 2, 3 Порядку №44 дає підстави для висновку, що грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних, зокрема, військовослужбовцями, виплачується їм для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби одночасно з виплатою грошового забезпечення за місцем його одержання у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Таким чином, виплата спірного грошового забезпечення у межах задоволених позовних вимог має бути здійснена позивачу з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку №44.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити у спосіб визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з 28 лютого 2022 року по 02 лютого 2023 року, а Військової частини НОМЕР_1 – у період з 03 лютого 2023 року по 19 травня 2023 року щодо обчислення та виплати позивачу місячного грошового забезпечення та одноразових видів, які виплачені у вказаний період, із застосуванням розрахункової величини для визначення посадового окладу та окладу за військовим званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року; зобов`язання здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення: відповідача 1 - за період з 28 лютого 2022 року по 02 лютого 2023 року, а відповідача 2 – за період з 03 лютого 2023 року по 19 травня 2023 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, обчислених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених сум та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб; в задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.
Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 262 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_6 ), Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_7 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 28 лютого 2022 року по 02 лютого 2023 року із застосуванням розрахункової величини для визначення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 28 лютого 2022 року по 02 лютого 2023 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, обчислених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених сум та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 03 лютого 2023 року по 19 травня 2023 року із застосуванням розрахункової величини для визначення посадового окладу та окладу за військовим званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 03 лютого 2023 року по 19 травня 2023 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, обчислених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених сум та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Суддя Ж.В. Каленюк