ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
04.05.2026	Справа № 910/1661/26	
За позовом Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державне гозпрозрахункове зовнішньоторговельне підприємство "Спецтехноекспорт"
до Державного підприємства "Київський науково-дослідний інститут гідроприладів"
про стягнення 1633378,54 грн.

Суддя Сташків Р.Б.
Секретар судового засідання Гарашко Т.В.
Представники сторін:
від позивача - Морозов Д.М.;
від відповідача - Литвиненко С.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення з Державного підприємства "Київський науково-дослідний інститут гідроприладів" (далі - відповідач) на користь Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державне госпрозрахункове зовнішньоторговельне підприємство "Спецтехноекспорт" (далі - позивач) боргу та санкцій за договором поворотної фінансової допомоги №STE-1-58-Д-15 від 09.10.2015, разом у сумі, що дорівнює вказаній вище ціні позову, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань повернути суму фінансової допомоги.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче засідання на 18.03.2026.
Ухвалою суду від 18.03.2026 було відкладено розгляд справи до 08.04.2026.
У судовому засіданні 08.04.2026 представник відповідача заявив, що визнає позовні вимоги. Судом було оголошено перерву у судовому засіданні 08.04.2026 до 04.05.2026.
28.04.2026 від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, де він просить суд стягнути з відповідача основний борг у сумі 800000 грн та пеню у сумі 56800 грн (за період з 01.01.2020 по 12.03.2020), натомість 3% річних та інфляційні втрати про які позивач заявляв у позові, у заяві про зменшення позовних вимог вже не просить їх стягнути. 
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
З наведеного вбачається, що позивач зменшив вимоги позову шляхом відмови від заявлених раніше сум 3% річних (147156,16 грн) та інфляційних втрат (686222,38 грн).
Натомість, позивачем було заявлено ще одну майнову вимогу, яку він не заявляв при подачі позову, а саме неустойку.
Відповідно до частини 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. 
Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. 
Слід зазначити, що правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Отже зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.
Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.
Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19.
Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин. 
Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.
Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи:
1) заміна одних позовних вимог іншими;
2) доповнення позовних вимог новими;
3) вилучення деяких із позовних вимог;
4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.
Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмету позову, а не через збільшення розміру позовних вимог.
Такі висновки щодо застосування частини 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України викладені в постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі № 910/18389/20.
Таким чином, суд трактує заяву позивача в частині заявлення майнової вимоги про стягнення неустойки нарахованої на основну суму боргу, як зміною предмету позову.
Враховуючи наведене вище, суд приймає заяву позивача, а отже, спір підлягає вирішенню в межах основної суми боргу - 800000 грн та неустойки в сумі 56800 грн.
Позивачем 30.04.2026 також було заявлено про повернення йому сплаченого судового збору у зв`язку зі зменшенням позовних вимог.
Також у судовому засіданні 04.05.2026 представник позивача підтвердив визнання позовних вимог в повному обсязі.
Враховуючи, що у підготовчих судових засіданнях 08.04.2026 та 04.05.2026 відповідачем визнано позов повністю, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні 04.05.2026 ухвалити рішення у цій справі.
Відповідно до частин 3 та 4 ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 191, 192 цього Кодексу.
За умовами ч. 1, 2, 4, 5 ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.
У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. 
Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.
Судом встановлено, що особа яка представляє інтереси відповідача є його керівником, а отже, наділена правом визнавати позов від імені юридичної особи Державного підприємства "Київський науково-дослідний інститут гідроприладів".
Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:
09.10.2015 між позивачем як позикодавцем та відповідачем як позичальником було укладено Договір №STE-1-58-Д-15 про поворотну фінансову допомогу, відповідно до п. 1.1 якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти в порядку та на умовах передбачених даним договором, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві грошові кошти у визначений цим Договором строк.
Сторони домовились, що позикодавець надає позичальнику фінансову допомогу на безоплатній основі - без сплати процентів за користування позикою (п. 1.2 Догвоору).
За умовами п. 2.1 Договору сума поворотної фінансової допомоги за даним договором становить 640000 грн без ПДВ.
На виконання умов Договору позивачем було перераховано на рахунок відповідача 640000 грн поворотної фінансової допомоги, що підтверджується копією платіжного доручення №998 від 21.03.2016.
Сторонами було укладено ряд додаткових угод до Договору.
Додатковою угодою №3 до Договору від 02.08.2017 сторони збільшили суму поворотної фінансової допомоги за даним Договором до 800000 грн без ПДВ.
Позивачем 09.08.2017 було перераховано відповідачу 160000 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції на кредитовий переказ коштів №3010.
Додатковою угодою №6 до Договору укладеної 25.03.2019 сторони домовилися, що
фінансова допомога передбачена п.2.1 даного Договору повинна бути повернута позичальником позикодавцеві до 31.12.2019.
30.06.2025 між сторонами було підписано акт звірки взаємних розрахунків з якого вбачається, що у відповідача наявна заборгованість за Договором у сумі 800000 грн. 
Відповідач визнає факт наявності боргу перед позивачем у сумі 800000 грн за Договором.
Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 
Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина 1 статті 1049 ЦК України).
Частиною 2 статті 1049 ЦК України передбачено, що позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.
Із матеріалів справи вбачається, що позивач здійснив перерахування відповідачу грошових коштів за Договором на суму 800000 грн.
За умовами Договору з урахуванням Додаткової угоди №6 від 25.03.2019 поворотна фінансова допомога підлягає поверненню до 31.12.2019.
Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт наявності боргу у відповідача перед позивачем у заявленій сумі - 800000 грн і відповідач визнає позов на цю суму, та станови на день ухвалення цього рішення відсутні докази погашення цього боргу, то позов в цій частині підлягає задоволенню.
Позивачем на суму боргу також було нараховано неустойку за період з 01.01.2020 по 12.03.2020 у сумі 56800 грн з посиланням на п. 6.2 Договору.
Згідно з п. 6.2 Договору за порушення позивальником строків повернення позикодавцю фінансової допомоги або її частини, встановлених п. 3.1 цього договору, тягне за собою відповідальність позичальника у вигляді неустойки (пені) в розмірі 0,1 % від суми наданої фінансової допомоги чи частини неповернутої фінансової допомоги, за кожний день прострочення до моменту виконання зобов`язань у повному обсязі.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач мав повернути фінансову допомогу позивачеві до 31.12.2019.
Перевіривши розрахунок пені, судом встановлено, що з відповідача підлягає стягненню заявлена сума пені у сумі 56800 грн. 
Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Враховуючи, що відповідачем було визнано позов, то 50% судового збору сплаченого позивачем за вимогу основного боргу та пені підлягає поверненню останньому (5140,80 грн).
Крім того, позивач просив суд повернути частину судового збору за зменшення позовних вимог. 
Відповідно п. 1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у випадку зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається особі, яка його сплатила. 
Суд приймає до уваги положення ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Судом встановлено, що при подачі позову позивачем було сплачено судовий збір у сумі 24500,67 грн, без урахування коефіцієнту 0,8. Тобто, позивач переплатив на 4900,13 грн, які підлягають поверненню позивачу.
Потім позивачем було зменшено позовні вимоги до 856700 грн, а тому позивачу підлягає поверненню судовий збір у сумі 9318,94 грн.
Враховуючи наведене вище, позивачу підлягає поверненню сумарно 19359,87 грн судового збору з Державного бюджету України.
З відповідача підлягає стягненню 5140,80 грн судового збору.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 130, 185, 191, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд 

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити.
Стягнути з Державного підприємства "Київський науково-дослідний інститут гідроприладів" (вул. Дениса Монастирського (Сурикова), 3, м. Київ, 03035; ідентифікаційний код 14310098) на користь Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державне гозпрозрахункове зовнішньоторговельне підприємство "Спецтехноекспорт" (просп. Степана Бандери, 7, м. Київ, 04073; ідентифікаційний код 30019335) 800000 (вісімсот тисяч) грн боргу, 56800 (п`ятдесят шість тисяч вісімсот) грн пені, а також 5140 (п`ять тисяч сто сорок) грн 80 коп. судового збору.
Повернути Дочірньому підприємству Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державне гозпрозрахункове зовнішньоторговельне підприємство "Спецтехноекспорт" (просп. Степана Бандери, 7,м. Київ,04073; ідентифікаційний код 30019335) 19359 (дев`ятнадцять тисяч триста п`ятдесят дев`ять) грн 87 коп. судового збору з Державного бюджету України. 
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Р.Б. Сташків