ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року 
м. Київ

справа № 826/18233/15
адміністративне провадження № К/990/20880/26, К/990/22562/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Ханової Р. Ф.,
суддів - Бившевої Л. І., Хохуляка В. В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційні скарги Акціонерного товариства "Укрнафта" та Головного управління ДПС у Полтавській області
на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року (суддя - Голуб В.А.)
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2026 року (колегія у складі суддів: Ключковича В.Ю., Беспалова О.О., Грибан І.О.)
у справі №826/18233/15
за позовом Акціонерного товариства "Укрнафта"
до Головного управління ДПС у Полтавській області
про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,-

У С Т А Н О В И В:
І. РУХ СПРАВИ
У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" (далі - Товариство, позивач у справі, платник податків) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02 липня 2015 року № 0021461503, від 16 червня 2015 року № 0020251503, від 16 червня 2015 року № 0020261503 та податкової вимоги від 03 квітня 2015 року № 1632-25.
В обґрунтування позовних вимог Товариство зазначило, що спірна податкова вимога є протиправною та суперечить приписам законодавства, оскільки Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" як відповідальний за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання договору № 999/97 «Про спільну інвестиційну і виробничу діяльність, не пов`язану із створенням юридичної особи від 24 грудня 1997 року» не є платником податку на прибуток підприємств за 2014 рік. Відтак, за позивачем не можуть обліковуватися ані податкові зобов`язання з цього виду податку, ані податковий борг. А податкові повідомлення-рішення від 02 липня 2015 року № 0021461503 та від 16 червня 2015 року № 0020251503, № 0020261503 прийняті із застосуванням штрафів за прострочку сплати суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на 79, 1997 та 5047 календарних днів (відповідно), що є порушенням вимог статті 114 Податкового кодексу України. Крім того, позивач зазначив, що контролюючий орган, який застосував штрафні фінансові санкції та нарахував пеню, починаючи з 12 березня 2015 року, яка в тому числі зазначена у податковій вимозі, здійснив такий розрахунок всупереч нормам Податкового кодексу України, що діяли на дату такого розрахунку.
Враховуючи вищевикладене, представник Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 02 липня 2015 року № 0021461503, від 16 червня 2015 року № 0020251503, від 16 червня 2015 року № 0020261503, податкову вимогу від 03 квітня 2015 року № 1632-25.
У жовтні 2015 року представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій, окрім попередньо визначених вимог, також просив суд визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 29 липня 2015 року №00231315033 та від 18 вересня 2015 року №0025981503.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року, у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" відмовлено повністю.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду постановою від 21 липня 2020 року у справі № 826/18233/15 замінив відповідача у справі - Державну податкову інспекцію у місті Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області правонаступником Головним управлінням ДПС у Полтавській області (далі - податковий орган, відповідач у справі). Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" задовольнив частково. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 жовтня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року скасував, а справу направив на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
В подальшому представник позивача подав заяву від 22 грудня 2020 року № 01/01/07-1216 "Про відмову від позову частково", яку судом було задоволено та закрито провадження у адміністративній справі № 826/18233/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" до Головного управління ДПС у Полтавській області в частині вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02 липня 2015 року № 0021461503, від 16 червня 2015 року № 0020251503, від 16 червня 2015 року № 0020261503, від 29 липня 2015 року № 0023131503, від 18 вересня 2015 року № 0025981503.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року, позовну заяву ПАТ "Укрнафта" в частині вимог про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 03 квітня 2015 року № 1632-25 задоволено, визнано протиправною та скасовано податкову вимогу від 03 квітня 2015 року № 1632-25 Державної податкової служби у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду постановою від 12 січня 2022 року у справі № 826/18233/15 касаційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області задовольнив. Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 червня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року скасував, а справу направив на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Суд касаційної інстанції вказав про неправомірність нарахування пені за 12 березня 2015 року. Пеня нараховувалась позивачу не лише за 12 березня 2015 року, а й за несвоєчасну сплату зобов`язань поза межами цього строку, а саме: з 12 березня по 17 березня 2015 року, з 12 березня по 18 березня 2015 року, з 12 березня по 29 березня 2015 року), що підтверджується копією розрахунку пені. Суди, ухвалюючи рішення, скасували податкову вимогу у повному обсязі. Суди попередніх інстанцій не встановили саме яку суму пені нараховано відповідачем внаслідок несплати зобов`язань саме 12 березня 2015 року, а відтак дійшли до передчасного висновку про неправомірність нарахування пені за увесь проміжок часу несплати позивачем відповідних сум податкового зобов`язання (а саме з 12 березня по 17 березня 2015 року, з 12 березня по 18 березня 2015 року, з 12 березня по 29 березня 2015 року), що підтверджується копією розрахунку пені. Незважаючи на те, що витяги із інтегрованої картки платника податків мали суперечності щодо дати та номера декларації, на підставі, зокрема, якої сформовано дані про наявність податкового боргу, суди попередніх інстанцій, не перевірили відповідні витяги з інтегрованої картки на предмет їх достовірності, не співставили дані, зазначені у таких витягах з ІКП, не встановили чим обумовлені розбіжності щодо дати та номера декларації, та не констатували чи дійсно позивачем вчинялись дії щодо визначення зобов`язань у розмірі 52 659 897 гривень, а відтак і не встановили обставин наявності податкового боргу, зазначеного у вимозі, з приводу правомірності якої виник спір.
Під час нового розгляду справи Верховний Суд зобов`язав врахувати викладене, всебічно і повно з`ясувати всі фактичні обставини справи, з перевіркою їх належними та допустимими доказами та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення із наведенням відповідного правового обґрунтування в частині прийняття чи відхилення доводів учасників справи.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2026 рок, позов Акціонерного товариства "Укрнафта" до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 03 квітня 2015 року № 1632-25 задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу ДПІ у м. Полтаві ГУ Міндоходів у Полтавській області від 03 квітня 2015 року № 1632-25 в частині нарахування пені на суму 5 296, 98 гривень (п`ять тисяч двісті дев`яносто шість гривень дев`яносто вісім копійок). В решті заявлених вимог відмовлено. 
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій в частині, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2026 року у справі №826/18233/15 в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким позов Товариства задовольнити повністю. 
Ухвалою Верховного Суду від 08 червня 2026 року, після усунення позивачем недоліків касаційної скарги, відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою Товариства . 
Податковий орган також звернувся до Суду з касаційною скаргою у справі №826/18233/15, в якій просив скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2026 року в частині задоволених позовних вимог і винести в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Товариства в повному обсязі.
Ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2026 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою податкового органу та витребувано справу №826/18233/15 з судів першої та апеляційної інстанцій.
03 червня 2026 року до Верховного Суду надійшов відзив Акціонерного товариства «Укрнафта» на касаційну скаргу відповідача у справі, в якому позивач просить касаційну скаргу залишити без задоволення.
03 червня 2026 року справа №826/18233/15 надійшла до Верховного Суду. 
IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судами попередніх інстанцій встановлено, що Акціонерне товариство «Укрнафта», зареєстроване в якості юридичної особи за кодом ЄДРПОУ 00135390 та розташоване за адресою: 04053, Україна, місто Київ, провулок Несторівський, будинок 3-5. У 2025 році назва позивача змінилась з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на Акціонерне товариство "УКPНAФТА".
Нафтогазовидобувне управління «Полтаванафтогаз» (код ЄДРПОУ 22525915) за організаційно-правовою формою являється відокремленим підрозділом (філією) без права юридичної особи Акціонерного товариства «Укрнафта» (код ЄДРПОУ 00135390), та розташоване за адресою: 36000, Україна, Полтавська обл., місто Полтава, вулиця Монастирська, будинок, 12.
26 лютого 1998 року на податковий облік в Державній податковій інспекції у м. Полтаві в якості окремого платника податку взято договір № 999/97 «Про спільну інвестиційну і виробничу діяльність, не пов`язану із створенням юридичної особи з освоєння та розробки родовищ» від 24 грудня 1997 року (код ЄДРПОУ 0403739509). Відповідальною особою за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання такого Договору про спільну діяльність визначено - Нафтогазовидобувне управління «Полтаванафтогаз» ПАТ «Укрнафта» (код ЄДРПОУ 22525915).
Нафтогазовидобувним управлінням «Полтаванафтогаз» ПАТ «Укрнафта» було подано до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області податкову декларацію про результати спільної діяльності на території України без створення юридичної особи за 2014 рік (від 02 березня 2015 року №9081354896), якою самостійно визначено податкове зобов`язання з податку на прибуток від спільної діяльності за останній календарний квартал звітного (податкового) періоду в сумі 95 383 577 гривень (рядок 10 Декларації), що було зменшено на суму нарахованих авансових внесків з податку на прибуток за місяці січень - лютий 2015 року в розмірі 42 723 680 гривень (рядок 11 Декларації, та про що також було зазначено в доповненнях до такої Декларації). Сума задекларованого податку 52 659 897 гривень.
З інтегрованої картки платника податків (Договір про СД від 24 грудня 1997 року № 999/97 - уповноважена особа НГВУ Полтаванафтогаз ПАТ Укрнафта), платіж 11021000 (податок на прибуток приватних підприємств) випливає, що в якості підстав для нарахування зазначено …невизначений документ N AUTOPEN…на Декларація N 217/16-01-15-03-29 від 11 березня 2015.
Водночас, як вбачається з інтегрованої картки платника податків, яка сформована відповідачем у липні 2025 року, 11 березня 2015 року на підставі податкового звіту про результати спільної діяльності № 9081354896 від 02 березня 2015 року контролюючим органом було нараховано податкове зобов`язання у сумі 52 659 897, 00 гривень із зазначенням граничного терміну сплати - 11 березня 2015 року.
Враховуючи суму переплати, а також сплати позивачем грошових зобов`язань станом на 03 квітня 2015 року залишок несплаченої суми грошового зобов`язання становив 47 289 125, 32 гривень.
Станом на 03 квітня 2015 року в інтегрованій картці платника - Договору № 999/97 від 24.12.97 «Про спільну інвестиційну і виробничу діяльність, не пов`язану із створенням юридичної особи з освоєння та розробки родовищ» (403739509) по податку на прибуток приватних підприємств рахувався податковий борг на загальну суму 47 384 408, 92 гривень, який виник:
11 березня 2015 року згідно з податковою декларацією про результати спільної діяльності на території України без створення юридичної особи № 9081354896 від 02 березня 2015 року в сумі 47 289 125, 32 гривень;
18 березня 2015 року - нараховано пені з 12 березня 2015 року по 17 березня 2015 року на податкову декларацію про результати спільної діяльності на території України без створення юридичної особи № 9081354896 від 02 березня 2015 року в сумі 12, 23 гривень;
20 березня 2015 року - нараховано пені з 12 березня 2015 року по 19 березня 2015 року на податкову декларацію про результати спільної діяльності на території України без створення юридичної особи № 9081354896 від 02 березня 2015 року в сумі 30, 06 гривень;
30 березня 2015 року - нараховано пені з 12 березня 2015 року по 29 березня 2015 року на податкову декларацію про результати спільної діяльності на території України без створення юридичної особи № 9081354896 від 02 березня 2015 року в сумі 93 489, 35 гривень;
30 березня 2015 року - нараховано пені з 12 березня 2015 року по 29 березня 2015 року на податкову декларацію про результати спільної діяльності на території України без створення юридичної особи № 9081354896 від 02 березня 2015 року в сумі 1 751, 96 гривень.
У зв`язку з виникненням податкового боргу за Договором № 999/97 ДПІ у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області сформована спірна податкова вимога № 1632-25 від 03 квітня 2015 року на загальну суму 47 384 408, 92 гривень.
IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Задовольняючи позовні вимоги частково, суди попередніх інстанцій вказали на те, що розбіжності у ІКП платника податків, які були надані разом із запереченнями на адміністративний позов від 10 вересня 2015 року та між ІКП, які були сформовані податковим органом 17 липня 2025 року не спростовують наявність податкового боргу; невірне формулювання в ІКП у 2015 році опису операції не скасовує обов`язок сплачувати відповідні податки та збори; станом на день розгляду справи вказані неточності було усунуто; чим обумовлені вищевказані розбіжності у суду не має можливості встановити у зв`язку зі спливом більш ніж 10 років; при співставленні даних з ІКП відсутні розбіжності в датах нарахування та сумах податкового зобов`язання з податку на прибуток; 12 березня 2015 року Нафтогазовидобувне управління «Полтаванафтогаз» зверталось до податкового органу із заявою про розстрочення податкового боргу, втім листом від 01 квітня 2015 року заявнику було відмовлено у розстроченні.
Враховуючи вищевикладене, суди зазначили, що сума грошового зобов`язання 47 289 125, 32 грн є узгодженою, а тому спірна податкова вимога в цій частині є правомірною.
В той же час, суди попередніх інстанцій вказали на помилковості нарахування пені за 12 березня 2015 року. Відтак дослідивши матеріали справи та розрахувавши пеню за одну добу, суди вказали на те, що загальна сума неправомірно нарахованої пені за 12 березня 2015 року становить 5 296, 98 гривень, з огляду на що податкова вимога від 03 квітня 2015 року № 1632-25 в цій частині є протиправною та підлягає скасуванню.
IV. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Товариство у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови в задоволенні адміністративного позову, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки суди неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.
Позивач визначає підставою касаційного оскарження пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, вказуючи на відсутність висновку Верховного Суду у питанні стосовно того чи є особа відповідальні за ведення обліку результатів спільної діяльності без створення юридичної особи, платником податку на прибуток підприємств у розумінні Податкового кодексу України.
У касаційній скарзі Товариство зазначає, що суди попередніх інстанцій помилково дійшли висновку про те, що уповноважена особа за договором про спільну діяльність - НГВУ «Полтаванафтогаз» ПАТ «Укрнафта» - є платником податку на прибуток. На думку скаржника, Податковий кодекс України у редакції, чинній у 2014 році, не відносив особу, відповідальну за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність, до платників податку на прибуток. При цьому така особа є самостійним платником податків, відмінним від учасників договору про спільну діяльність, та може виконувати обов`язки щодо сплати лише тих податків, платником яких її прямо визначено законом.
Скаржник також вказує, що суди безпідставно ототожнили декларацію про результати спільної діяльності з декларацією з податку на прибуток, хоча за результатами діяльності у 2014 році уповноваженою особою була подана саме податкова декларація про результати спільної діяльності за формою, затвердженою наказом Міністерства доходів і зборів України від 16 грудня 2013 року № 810.
Крім того, Товариство стверджує, що судами не враховано спеціальний режим оподаткування результатів спільної діяльності, встановлений статтею 153 Податкового кодексу України. На переконання скаржника, об`єктом оподаткування у такому випадку є не весь прибуток від спільної діяльності, а лише його частина, яка підлягає розподілу між учасниками договору. Податковий обов`язок щодо такого прибутку виникає виключно з моменту прийняття рішення про його розподіл, а не за результатами фінансового року в цілому.
Відповідач зазначає, що у 2014 році учасниками договору про спільну діяльність було прийнято рішення про розподіл лише частини прибутку в сумі 54 948 876,60 грн, а тому оподаткуванню підлягала саме ця сума. У зв`язку з цим скаржник вважає, що сформована контролюючим органом податкова вимога від 03 квітня 2015 року № 1632-25 на суму 47 289 125,32 гривень не відповідає вимогам податкового законодавства та суттєво перевищує фактичний обсяг податкових зобов`язань.
Податковий орган у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення адміністративного позову, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки суди неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.
Податковий орган також визначив підставою касаційного оскарження пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, вказавши на те, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували положення статей 49, 57, 129 Податкового кодексу України у взаємозв`язку зі статтею 59 Податкового кодексу України та пункту 4 розділу ІІІ Порядку ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів від 05 грудня 2013 року №765. При цьому, відповідач вказав на те, що на сьогодні у судовій практиці відсутні висновки Верховного Суду з аналогічних податкових спорів, які виникли у подібних правовідносинах.
Відповідач вказує на те, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано положення статей 49, 57 та 129 Податкового кодексу України, оскільки перенесення граничного строку подання податкової декларації у зв`язку з вихідним днем не зумовлює перенесення строку сплати самостійно визначеного податкового зобов`язання. На думку контролюючого органу, граничним строком сплати податкового зобов`язання за декларацією про результати спільної діяльності за 2014 рік було 11 березня 2015 року, а тому пеня правомірно нараховувалася починаючи з 12 березня 2015 року відповідно до вимог статті 129 Податкового кодексу України.
Крім того, відповідач стверджує, що суди попередніх інстанцій помилково застосували правові висновки Верховного Суду, викладені у справах щодо оскарження податкових повідомлень-рішень та спорів про стягнення податкового боргу, тоді як предметом цього спору є правомірність податкової вимоги, яка за своєю правовою природою не є формою притягнення платника податків до відповідальності чи фінансовою санкцією, а є вимогою про погашення наявного податкового боргу.
Контролюючий орган зазначає, що станом на 03 квітня 2015 року за договором про спільну діяльність обліковувався податковий борг у загальній сумі 47 384 408,92 гривень, який складався із несплаченої суми узгодженого грошового зобов`язання та нарахованої пені. За наявності такого боргу контролюючий орган був зобов`язаний сформувати та направити податкову вимогу відповідно до статті 59 Податкового кодексу України. 
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з такого.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Суд наголошує на тому, що при вирішені цієї справи застосовує норми Податкового кодексу України в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах касаційної скарги Акціонерного товариства "Укрнафта", Суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до підпункту 14.1.139 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України для цілей оподаткування дві чи більше особи, які здійснюють спільну діяльність без утворення юридичної особи, вважаються окремою особою у межах такої діяльності.
Підпунктом 153.14.2 пункту 153.14 статті 153 Податкового кодексу України було передбачено, що облік результатів спільної діяльності ведеться платником податку, уповноваженим на це іншими сторонами відповідно до умов договору, окремо від обліку результатів його власної господарської діяльності.
Відповідно до підпункту 153.14.3 пункту 153.14 статті 153 Податкового кодексу України виплата (нарахування) частини прибутку, отриманого учасниками спільної діяльності, оподатковувалася за ставкою, встановленою пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу, особою, уповноваженою вести облік результатів спільної діяльності, до або під час такої виплати.
Пунктом 64.6 статті 64 Податкового кодексу України було передбачено, що на обліку в контролюючих органах повинні перебувати договори про спільну діяльність на території України без створення юридичних осіб, на які поширюються особливості податкового обліку та оподаткування, визначені цим Кодексом.
Порядок обліку таких договорів був урегульований Порядком обліку платників податків і зборів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року № 1588.
Відповідно до пункту 1.7 зазначеного Порядку уповноваженою особою є особа (в розумінні підпункту 14.1.139 пункту 14.1 статті 14 розділу І Податкового кодексу України для цілей оподаткування розділу V Податкового кодексу України), яка веде облік результатів діяльності за договором про спільну діяльність без утворення юридичної особи.
Пунктом 2.4 цього Порядку передбачено, що обліковий номер присвоюється контролюючими органами у разі взяття на облік уповноваженим особам за договорами про спільну діяльність.
Отже, нормативне регулювання, чинне у спірний період, передбачало існування уповноваженої особи, на яку покладалися функції щодо ведення податкового обліку та виконання податкових обов`язків за договором про спільну діяльність.
Крім того, пунктом 87.12 статті 87 Податкового кодексу України було передбачено, що у разі якщо податковий борг виник за операціями, що виконувалися в межах договорів про спільну діяльність, джерелом погашення такого податкового боргу є майно платників податків, що є учасниками такого договору.
Наведене правове регулювання свідчить, що у 2014 році Податковим кодексом України було встановлено спеціальний порядок податкового обліку та оподаткування діяльності, яка здійснювалася на підставі договору про спільну діяльність без створення юридичної особи.
При цьому наведені норми свідчать, що податкове законодавство, чинне у спірний період, розмежовувало поняття платника податку та особи, відповідальної за ведення податкового обліку, подання податкової звітності і виконання податкового обов`язку за договором про спільну діяльність. Водночас саме на уповноважену особу покладалися функції з адміністрування податкових зобов`язань, що виникали в межах такої діяльності.
Отже, незалежно від особливостей правового статусу уповноваженої особи у правовідносинах зі справляння податку на прибуток, саме вона здійснювала ведення податкового обліку результатів спільної діяльності, подавала податкову звітність, визначала податкові зобов`язання та забезпечувала їх сплату до бюджету, а відтак виступала суб`єктом виконання податкового обов`язку щодо результатів спільної діяльності у взаємовідносинах із контролюючим органом.
Як установлено судами попередніх інстанцій, 26 лютого 1998 року на податковий облік було взято договір № 999/97 «Про спільну інвестиційну і виробничу діяльність, не пов`язану із створенням юридичної особи з освоєння та розробки родовищ» від 24 грудня 1997 року, відповідальною особою за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання якого було визначено Нафтогазовидобувне управління «Полтаванафтогаз» ПАТ «Укрнафта».
Також судами встановлено, що Нафтогазовидобувним управлінням «Полтаванафтогаз» ПАТ «Укрнафта» подано до контролюючого органу податкову декларацію про результати спільної діяльності на території України без створення юридичної особи за 2014 рік від 02 березня 2015 року № 9081354896, у якій самостійно визначено податкове зобов`язання з податку на прибуток у сумі 52 659 897 гривень.
Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених цим Кодексом, платник податків самостійно обчислює суму грошового зобов`язання, яку зазначає у податковій декларації, і така сума вважається узгодженою.
Згідно з пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму грошового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, у строки, визначені цим Кодексом.
Отже, після подання декларації від 02 березня 2015 року № 9081354896 та самостійного визначення у ній податкового зобов`язання у розмірі 52 659 897 грн таке податкове зобов`язання набуло статусу узгодженого та підлягало сплаті у встановлений законом строк.
При цьому обставини цієї справи свідчать, що саме Нафтогазовидобувне управління «Полтаванафтогаз» як уповноважена особа за договором про спільну діяльність здійснювало податковий облік результатів такої діяльності, подавало податкову звітність та самостійно визначило спірне податкове зобов`язання.
За таких обставин доводи позивача про відсутність у Нафтогазовидобувного управління «Полтаванафтогаз» статусу платника податку на прибуток не спростовують факту самостійного визначення ним податкового зобов`язання за результатами спільної діяльності та не звільняють від обов`язку його сплати у встановлені законом строки.
Доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами попередніх інстанцій положень пункту 153.14 статті 153 Податкового кодексу України зводяться до твердження про те, що при оподаткуванні результатів спільної діяльності підлягала врахуванню лише частина прибутку, яка фактично розподілялася між учасниками договору, у зв`язку з чим визначена у декларації сума податкового зобов`язання є, на думку скаржника, неправильною.
Разом із тим зазначені доводи не спростовують встановлених судами попередніх інстанцій обставин щодо самостійного визначення позивачем податкового зобов`язання за результатами спільної діяльності.
Матеріали справи не містять доказів того, що показники податкової декларації про результати спільної діяльності за 2014 рік були змінені у встановленому Податковим кодексом України порядку шляхом подання уточнюючого розрахунку або що визначене у ній податкове зобов`язання було скасовано в адміністративному або судовому порядку.
За таких обставин доводи скаржника щодо неправильного застосування положень статті 153 Податкового кодексу України та іншого порядку визначення об`єкта оподаткування фактично зводяться до незгоди з розміром податкового зобов`язання, самостійно визначеного платником податків у податковій декларації, що не впливає на правові наслідки такого декларування.
Отже, самостійно визначене у податковій декларації від 02 березня 2015 року № 9081354896 податкове зобов`язання у розмірі 52 659 897 гривень є узгодженим у розумінні пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України та підлягало сплаті у встановлені законом строки, а тому наведені доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій про наявність у позивача обов`язку щодо його сплати.
Таким чином, податкова вимога № 1632-25 від 03 квітня 2015 року є похідним документом від узгодженого грошового зобов`язання, самостійно визначеного платником податків у податковій декларації про результати спільної діяльності за 2014 рік.
Вказане грошове зобов`язання відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України є узгодженим та таким, що підлягає обов`язковій сплаті у строки, встановлені статтею 57 цього Кодексу.
Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання у повному обсязі зумовило виникнення податкового боргу у розумінні Податкового кодексу України, який обліковується контролюючим органом в інтегрованій картці платника.
Відтак податкова вимога є виключно формою реалізації повноважень контролюючого органу щодо стягнення податкового боргу та не змінює, не трансформує і не визначає самостійно податкові зобов`язання платника податків, а лише фіксує факт їх простроченої сплати.
За таких обставин висновки судів попередніх інстанцій про правомірність податкової вимоги ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та відповідають фактичним обставинам справи.
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах касаційної скарги Головного управління ДПС у Полтавській області, Суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України підставою касаційного оскарження судових рішень є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, у тому числі у випадку відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування відповідної норми права у подібних правовідносинах.
Разом із тим, доводи касаційної скарги контролюючого органу щодо відсутності висновку Верховного Суду є безпідставними, оскільки у межах цієї адміністративної справи Верховним Судом вже було сформовано правову оцінку спірних правовідносин щодо застосування норм статей 49, 57, 129 Податкового кодексу України у взаємозв`язку з положеннями статті 59 цього Кодексу, яка стосується визначення граничних строків виконання податкового обов`язку, моменту виникнення податкового боргу та правових підстав нарахування пені.
За результатами аналізу зазначених норм Верховний Суд у постанові від 12 січня 2022 року виходив із того, що граничним строком подання декларації про результати спільної діяльності на території України без створення юридичної особи за 2014 рік є операційний (банківський) день, що настає за вихідним днем - 02 березня 2015 року (понеділок). Відповідно, платники податків були зобов`язані сплатити податок на прибуток за 2014 рік протягом 10 календарних днів, що настають за вказаною датою, тобто до 12 березня 2015 року включно.
Зазначена правова оцінка була сформована Верховним Судом під час касаційного перегляду цієї справи та покладена в основу правового підходу щодо застосування норм матеріального права, який є обов`язковим для врахування судами при новому розгляді справи.
Справу було направлено на новий розгляд у відповідній частині виключно з підстав необхідності здійснення належного арифметичного розрахунку сум податкового зобов`язання та пені, без перегляду та переоцінки вже наданої Верховним Судом правової оцінки спірних правовідносин.
Суди першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи врахували зазначену правову позицію Верховного Суду та застосували її до встановлених обставин справи, що виключає доводи касаційної скарги про відсутність відповідного висновку Верховного Суду.
За таких обставин доводи касаційної скарги про необхідність формування Верховним Судом нового правового висновку у подібних правовідносинах фактично зводяться до спроби перегляду вже сформованої у межах цієї справи правової позиції та переоцінки встановлених судами обставин, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтями 328 та 341 Кодексу адміністративного судочинства України.
Таким чином, доводи касаційної скарги контролюючого органу не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, ґрунтуються на переоцінці встановлених обставин справи та неправильному тлумаченні норм матеріального права, а фактично зводяться до переоцінки вже встановлених судами обставин щодо моменту виникнення податкового боргу, порядку нарахування пені та визначення граничних строків виконання податкового обов`язку, які вже були предметом правової оцінки Верховного Суду у межах цієї справи та не потребують повторного перегляду, у зв`язку з чим не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.
Верховний Суд вважає, що суди першої та апеляційної інстанції надали оцінку кожному окремому специфічному доводу позивача, який має значення для правильного вирішення адміністративної справи.
Позивач та відповідач у своїх касаційних скаргах просять про переоцінку, додаткову перевірку доказів стосовно спірних правовідносин, що знаходиться за межами касаційного перегляду встановленими частиною другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обсязі встановлених в цій справі фактичних обставин колегія суддів вважає, що висновки судів є обґрунтованими, а доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку про їх невідповідність нормам матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
Згідно із статтею 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись статтями 328, 341, 345, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.
Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укрнафта" залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2026 року у справі №826/18233/15 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення і не оскаржується.

Судді: Р. Ф. Ханова 
Л.І. Бившева
В.В. Хохуляк