ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2026 року  м.Дніпро Справа № 904/4075/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач )
суддів: Дарміна М.О., Іванова О.Г. 

секретар судового засідання: Скородумова Л.В.

представники сторін:
від прокурора: Щербина С.О.
від позивача: не з`явився 
від відповідача:не з`явився  

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  
ОСОБА_1 
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2025 р.
( суддя Бажанова Ю.А., м. Дніпро, повний текст рішення складено 04.12.2025 р.) 
у справі 
за позовом 
Керівника Жовтоводської окружної прокуратури, 
м. Жовті Води 
в інтересах держави в особі 
П`ятихатської міської ради Дніпропетровської області
до 
ОСОБА_1 , 
м. П`ятихатки Дніпропетровської області
про внесення змін до п. 9 договору оренди земельної ділянки від 25.02.2013 р.,- 

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог.

Керівник Жовтоводської окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області в інтересах держави в особі П`ятихатської міської ради з позовною заявою, в якій просить суд внести зміни до пункту 9 договору оренди земельної ділянки від 25.02.2013 р. (державна реєстрація права оренди земельної ділянки № 8833275 від 09.12.2013 р.), яка розташована за адресою: вул. Робоча, 2, м. П`ятихатки, загальна площа 0,9752 га, кадастровий номер 1224510100:13:002:0014, для обслуговування приміщення ремонтної майстерні, кузнечного цеху, акумуляторної та контори, укладеного між позивачем та відповідачем, виклавши його у такій редакції: "9. Орендна плата вноситься "Орендарем" у грошовій формі з розрахунку: 2 311 951,16 грн. * 6% = 138 717,07 грн. на рік, щомісячно – 11 559,76 грн. Загальна сума орендної плати становить 138 717,07 грн. / сто тридцять вісім тисяч сімсот сімнадцять грн. 07 коп./ на рік сплачена до місцевого бюджету на розрахунковий рахунок UA778999980334119815000004623, ОКПО 37988155, код платежу 18010900".
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору оренди земельної ділянки від 25.02.2013 р. Відповідачу передана в оренду земельна ділянка комунальної власності з цільовим призначенням 11.02 — для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Рішенням П`ятихатської міської ради від 28.04.2022 р. № 1099-20/VIII затверджено орендні ставки на землю, згідно з якими для зазначеної категорії земельних ділянок ставка орендної плати становить 6% від нормативної грошової оцінки. Спірний договір не відповідає чинному законодавству та умовам п. 13 самого договору в частині ставки орендної плати — 3%, оскільки тривалий час розмір ставки для вказаної категорії землі становить 6%, внаслідок чого бюджет місцевої громади не доотримує орендну плату. П`ятихатська міська рада неодноразово направляла на адресу Відповідача проекти додаткових угод та претензії, проте зміни до договору в досудовому порядку внесені не були.
2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2025 р. у справі № 904/4075/25 позов задоволено. Внесено зміни до пункту 9 договору оренди земельної ділянки від 25.02.2013 р. ( державна реєстрація права оренди земельної ділянки № 8833275 від 09.12.2013 р.), яка розташована за адресою: вул. Робоча, 2, м. П`ятихатки, загальна площа 0,9752 га, кадастровий номер 1224510100:13:002:0014, для обслуговування приміщення ремонтної майстерні, кузнечного цеху, акумуляторної та контори, виклавши його у такій редакції: "9. Орендна плата вноситься "Орендарем" у грошовій формі з розрахунку: 2 311 951,16 грн. * 6% = 138 717,07 грн. на рік, щомісячно – 11 559,76 грн. Загальна сума орендної плати становить 138 717,07 грн. на рік сплачена до місцевого бюджету на розрахунковий рахунок UA778999980334119815000004623, ОКПО 37988155, код платежу 18010900". Стягнуто з Берези Миколи Віталійовича на користь Дніпропетровської обласної прокуратури 2 422,40 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Береза Микола Віталійович, через систему "Електронний суд", звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2025 р. у справі № 904/4075/25 та прийняти нове рішення, яким закрити провадження у справі. Одночасно, в апеляційній скарзі заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим через неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Водночас, на думку Скаржника, Позивачем було невірно визначено юрисдикцію спору. Предметом розгляду справи стало внесення змін до п. 9 договору оренди земельної ділянки від 25.02.2013 р., укладеного між Виконавчим комітетом П`ятихатської міської ради ( як Орендодавцем) та громадянином Березою Миколою Віталійовичем ( як Орендарем ). Сторонами даного договору є орган місцевого самоврядування та фізична особа, а не фізична особа-підприємець. Ні в преамбулі, ні в розділі “реквізити сторін” договору оренди не зазначено, що він укладений фізичною особою-підприємцем.
При цьому, Скаржник зазначає, що Береза М.В. дійсно був зареєстрований фізичною особою-підприємцем з 13.12.2012 р. по 20.05.2019 р., проте підприємницька діяльність була припинена за його заявою, про що внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Станом на день звернення прокурора з позовом до суду відповідач не мав статусу фізичної особи-підприємця та господарську діяльність не здійснював. При цьому право власності на нерухоме майно (приміщення ремонтної майстерні, кузнечного цеху, акумуляторної та контори) було набуто Березою М.В. 23.12.2009 р. на підставі договору купівлі-продажу, тобто до набуття статусу підприємця, а отже - як фізичною особою.
Апелянт посилається на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 13.03.2018 р. у справі № 306/2004/15-ц, згідно з яким наявність у фізичної особи статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту її державної реєстрації як фізичної особи-підприємця вона виступає в такій якості у всіх правовідносинах, зокрема і щодо набуття в оренду чи у власність земельної ділянки. Також посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2018 р. у справі № 922/3204/17, згідно з якою для встановлення факту користування земельною ділянкою з метою здійснення господарської діяльності позивач мав довести факт здійснення фізичною особою-підприємцем певної господарської діяльності на цій земельній ділянці.
Скаржник наголошує на тому, що Позивачем не було доведено належними, достатніми та допустимими доказами ані факт укладення договору оренди саме фізичною особою-підприємцем, ані факт здійснення Березою М. В. підприємницької діяльності на спірній земельній ділянці — ні у період до набуття статусу підприємця, ні під час перебування у такому статусі, ні після його припинення. Матеріали справи не містять відомостей про здійснення Відповідачем підприємницької діяльності на спірній земельній ділянці. Набуття права власності на нерухоме майно виробничого характеру не тягне за собою обов`язку реєструватись підприємцем, а припинення підприємницької діяльності не зумовлює обов`язку відчужувати таке майно або змінювати цільове призначення земельної ділянки.
Скаржник вважає, що суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин свідчать про те, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, а тому наявні підстави для скасування рішення та закриття провадження у справі відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231, ч. ч. 1-2 ст. 278 ГПК України. При цьому, порушення правил юрисдикції, визначених ст. ст. 20 - 23 ГПК України, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги згідно з п. 1 ч. 3 ст. 277 ГПК України.
Також, Скаржник вважає, що судом першої інстанції було застосовано закон, який не підлягає застосуванню, зокрема щодо обраного Позивачем способу захисту прав. Позивач, звертаючись з позовом про внесення змін до п. 9 договору оренди, фактично просить змінити умови існуючого договору, що суперечить принципам свободи договору ( ст. ст. 3, 627 ЦК України ). Договір оренди землі є цивільно-правовим зобов`язанням, яке ґрунтується на вільному волевиявленні сторін. Відповідно до ст. 651 ЦК України та ст. 30 Закону України “Про оренду землі” зміна умов договору можлива лише за згодою сторін або у випадках, прямо передбачених законом, а сам факт прийняття рішення П`ятихатської міської ради від 28.04.2022 р. № 1099-20/VIII не створює автоматичної підстави для примусової зміни умов уже укладеного договору.
На переконання Скаржника, рішенням суду порушуються його права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема: ст. 6 Конвенції — право на справедливий суд та принцип правової визначеності (з посиланням на рішення ЄСПЛ у справах “Stubbings and Others v. the UK” від 22.10.1996, “Brumarescu v. Romania” від 28.10.1999 р.); ст. 1 Першого протоколу до Конвенції — право мирно володіти своїм майном (з посиланням на рішення ЄСПЛ у справах “Sporrong and Lonnroth v. Sweden” від 23.09.1982 р., “Shchokin v. Ukraine” від 14.10.2010, “Zelenchuk and Tsytsyura v. Ukraine” від 22.05.2018 р.). Апелянт наголошує, що його підприємницька діяльність припинена, він не отримує доходу, його дружина також не працює, а тому підвищення орендної плати за земельну ділянку, на якій знаходиться нерухоме майно, що наразі не використовується, стане для нього надмірним і непропорційним тягарем. Втручання у договірні відносини у спосіб, не передбачений законом, не відповідає критеріям “законності” та “справедливого балансу”.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Виконувач обов`язків керівника Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області подав письмові пояснення на апеляційну скаргу, згідно яких заперечує проти апеляційної скарги ОСОБА_1 та просить залишити рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2025 р. у справі № 904/4075/25 без змін, а апеляційну скаргу — без задоволення.
Щодо юрисдикції спору Прокурор зазначає, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 р. № 2147-VIII одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін. Відповідно до ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі можуть бути і фізичні особи, які не є підприємцями. Прокурор наголошує, що Відповідач був зареєстрований фізичною особою-підприємцем з 13.12.2012 р. по 20.05.2019 р., а з початку оренди використовує земельну ділянку саме для здійснення підприємницької діяльності. Земельна ділянка передана з цільовим призначенням 11.02 — для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, її площа є значною ( 0,9752 га ), на ній розташовані приміщення ремонтної майстерні, кузнечного цеху, акумуляторної та контори. Видами діяльності відповідача як ФОП були, зокрема: 68.20 — надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна ( основний ), 33.19 — ремонт і технічне обслуговування інших машин і устаткування та інші. Враховуючи наявність специфічного майна, його характер, цільове призначення земельної ділянки, значну площу, спосіб використання та укладений договір, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що між сторонами виникли саме господарські правовідносини. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 25.06.2019 р. у справі № 904/1083/18, від 21.09.2022 р. у справі № 644/6381/19.
Щодо обраного способу захисту Прокурор зазначає, що відповідно до ст. 30 Закону України “Про оренду землі” зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін, а у разі недосягнення згоди — спір вирішується в судовому порядку. Пунктом 13 договору оренди від 25.02.2013 р. передбачено, що розмір орендної плати переглядається щорічно, зокрема, у випадках зміни ставок орендної плати, затверджених сесією міської ради. Пунктом 36 договору передбачено розгляд спору в судовому порядку у разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору. П`ятихатською міською радою неодноразово направлялися на адресу Відповідача проекти додаткових угод ( листи від 29.07.2024 р., від 16.12.2024 р., від 24.02.2025 р.), які були отримані, проте проігноровані. Прокурор посилається на правову позицію Верховного Суду у постанові від 16.01.2020 р. у справі № 904/1912/19 та Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 р. у справі № 914/2649/17, згідно з якими нескористання процедурою позасудового врегулювання не позбавляє права вирішити спір у суді.
Щодо інтересів держави Прокурор зазначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу відповідно до ст. ст. 13, 14 Конституції України, а передача землі комунальної власності в оренду без отримання належної плати позбавляє територіальну громаду правомочностей власника. Порушення інтересів держави полягає у сплаті відповідачем орендної плати в розмірах, нижчих ніж передбачено законодавчими актами, внаслідок чого надходження до місцевого бюджету зменшено на 138 717,07 грн. на рік. Прокурор також зазначає, що посилання відповідача на відсутність діяльності не може братися до уваги, оскільки це не позбавляє його можливості використовувати майно за цільовим призначенням у майбутньому, а відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Крім того, якщо відповідач не має змоги утримувати зазначене майно, він не позбавлений права його відчужити.
П`ятихатська міська рада не скористалася правом подати відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2025 р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді – Дармін М.О., Іванов О.Г..
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.12.2025 р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи № 904/4075/25. 
Матеріали справи № 904/407/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.01.2026 р. відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2025р. у справі № 904/4075/25 залишено без руху, надано апелянту строк для усунення недоліків. 
Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.01.2026 р. відкрито апеляційне провадження у справі. Розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 20.05.2026 р..
Від Відповідача до суду надійшло клопотання про відклаення розгляду справи на іншу дату та час, у зв`язку з тим, що його адвокат Сокол Н.М., як адвокат системи безоплатної вторинної правничої допомоги 20.05.2026р. залучена до проведення слідчих дій (в м. Чернігові), а тому для забезпечення прав підозрюваного на захист в кримінальному провадженні та надання йому правничої допомоги, не зможе взяти участь у судовому засіданні, призначеному на 20.05.2026 на 17:30.
Розглянувши клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що зазначене клопотання не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 11 ст. 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 216 ГПК України, суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених ч. 2 ст. 202 цього Кодексу. Якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Явка в судове засідання представника сторони - це право, а не обов`язок сторони, і відповідно до положень ст. 202 ГПК України справа, за умови належного повідомлення сторони про дату, час і місце судового засідання, може розглядатися без її участі, якщо нез`явлення представника сторони не перешкоджає розгляду справи по суті.
За змістом ст. 43 ГПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.
По-перше, заявником не надано жодного доказу на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про відкладення розгляду справи.
По-друге, вищенаведене клопотання про відкладення розгляду справи не містить жодного обґрунтування неможливості проведення судового засідання за відсутності належним чином повідомленого заявника, приймаючи до уваги, що правова позиція представника Берези Миколи Віталійовича викладена в апеляційній скарзі.
Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 року у справі №361/8331/18 зробив правовий висновок, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Таким чином відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення; при цьому не повинні створюватися в зайвий раз передумови для порушення процесуальних строків розгляду справи.
У ході апеляційного розгляду даної справи Центральним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Розумність строків розгляду справи повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформованих у практиці Суду, зокрема складності справи, поведінки сторін та відповідних державних органів (рішення Європейського суду з прав людини від 29.05.2008 "Якименко проти України"; рішення Європейського суду з прав людини від 21.12.2006 "Мороз та інші проти України" та інші).
Враховуючи те, що явка представників учасників справи у судове засідання обов`язковою не визнавалась, а нез`явлення в судове засідання представників не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи аргументи апеляційної скарги і доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів вважає за можливе здійснити перегляд оскаржуваного судового рішення в апеляційному порядку без участі відсутніх представників учасників справи, за наявними матеріалами.
У судовому засіданні 20.05.2026 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.

25.02.2013 р. між Виконавчим комітетом П`ятихатської міської ради ( Орендодавець ) та громадянином ОСОБА_1 ( Орендар ), на підставі рішення П`ятихатської міської ради від 11.12.2012 р. № 687-24/VІ, укладений договір оренди земельної ділянки, яка розташована по вул. Робоча, 2 у м. П`ятихатки, відповідно до пункту 2 якого Орендар приймає в строкове, платне користування земельну ділянку, загальною площею 0,9752 га з кадастровим номером 1224510100:13:002:0014.
Відповідно до пункту 3 договору на земельній ділянці знаходиться об`єкт нерухомого майна – приміщення ремонтної майстерні, кузнечного цеху, акумуляторної та контори.
Земельна ділянка передається в оренду разом з магазином непродовольчих товарів ( пункт 4 договору ). 
Пунктом 5 Договору передбачено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки виконана Державним підприємством "Дніпропетровський науко-дослідний та проектний інститут землеустрою" м. Дніпропетровськ з урахуванням впливу локальних факторів відповідно до Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок № 2/08-179 від 25.03.2013 р. наданої відділом Держкомзему у П`ятихатському районі, становить: 88,68 грн. за 1м2 х 9 752 м2 = 864 807,36 грн.
Згідно з пунктом 9 договору орендна плата вноситься Орендарем у формі та розмірі: у грошовій формі з розрахунку: 88,68 грн. х 3% х 9752 м2 = 25 944,22 грн. на рік.
Загальна сума орендної плати становить 25 944,22 грн. сплаченої на розрахунковий рахунок міськвиконкому № 33214815700262, МФО 805012, ОКПО 37989321, код платежу 13050500.
Орендна плата вноситься у такі строки: до 30 числі наступного за звітним ( пункт 11 договору ). 
Розмір орендної плати переглядається щорічно у випадках: зміни умов господарювання; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджуються документами; зміни ставок орендної плати, затверджених сесією міської ради; в інших випадках, передбачених законом ( пункт 13 договору ).
Договір укладено терміном на 49 років ( пункт 8 договору ). 
Відомості щодо зазначеного Договору 28.11.2013 р. внесено до Державного реєстру речових прав ( номер запису про інше речове право 3752589 ).
Згідно відомостей з Державного земельного кадастру про земельну ділянку 1224510100:13:002:0014 її цільове призначення 11.02 – для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, форма власності - комунальна.
20.12.2018 р. П`ятихатською міською радою було прийнято рішення № 758-36/VII "Про внесення змін до рішення міської ради від 27.07.2018 р. № 625- 33/VII "Про затвердження орендних ставок на землю".
Згідно Додатку 1 до вищезазначеного Рішення визначено розмір орендної плати за земельні ділянки у відсотках від нормативної грошової оцінки, а саме: для земельних ділянок, які призначені для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (11.02) – у розмірі 6 відсотків. 
28.04.2022 р. П`ятихатською міською радою прийнято рішення № 1099-20/VІII "Про затвердження орендних ставок на землю на території П`ятихатської міської ради", відповідно до п. 1 якого затверджуються орендні ставки на землю та території П`ятихаткої міської ради згідно з додатком.
Рішення міської ради набуває чинності з 01.01.2023 р. ( пункт 8 рішення ). 
Згідно Додатку 1 до вищезазначеного Рішення визначено розмір орендної плати за земельні ділянки у відсотках від нормативної грошової оцінки, а саме: для земельних ділянок, які призначені для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (11.02) – у розмірі 6 відсотків.
Відповідно до Витягу № НВ-1200392042025 від 30.01.2025 р. з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки кадастровий номер 1224510100:13:002:0014 становить 2 311 951,16 грн. 
05.07.2023 р. Виконавчим комітетом П`ятихатської міської ради направлено на адресу ОСОБА_1 лист № 2870/0/2-23 від 03.07.2023 р. з додатковою угодою в 2-х примірниках та копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права. 
Вказаний лист отриманий дружиною Берези 06.07.2023 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 
05.08.2024 р. Виконавчим комітетом П`ятихатської міської ради направлено на адресу ОСОБА_1 лист № 3251/0/2-24 від 29.07.2024 р. з додатковою угодою в 2-х примірниках від 29.07.2024 р. 
Вказаний лист отриманий ОСОБА_2 06.08.2024 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 
23.12.2024 р. П`ятихатська міська рада направила на адресу ОСОБА_1 претензію № 5451/0/2-24 від 16.12.2024 р. з вимогою підписати додатку угоду та додаткову угоду в 2-х примірниках. 
Вказана претензія отримана ОСОБА_2 ( дружиною ) 24.12.2024 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 
03.03.2025 р. П`ятихатська міська рада повторно направила на адресу ОСОБА_1 претензію № 816/0/2-25 від 24.02.2025 р. з вимогою підписати додатку угоду та додаткову угоду в 2-х примірниках. 
Вказана претензія отримана ОСОБА_2 ( дружиною ) 04.03.2025 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 
Зміни до договору оренди земельної ділянки, пов`язані зі зміною ставок розміру орендної плати в досудовому порядку не внесені.
Прокурор вважає, що спірний договір не відповідає чинному законодавству та умовам п. 13 самого договору в частині ставки орендної плати - 3%, оскільки вже тривалий час розмір ставки орендної плати для вказаної категорії землі становить 6%, внаслідок чого бюджет місцевої громади не доотримав орендну плату у розмірі 123 838,74 грн. у 2024 році та ризикує не доотримати 138 717,07 грн. у 2025 році. Відповідно до пункту 13 договору оренди землі від 25.02.2013 р. розмір орендної плати переглядається щорічно, зокрема, у випадках: зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів, визначених законодавством; зміни ставок орендної плати, затверджених сесією міської ради. Отже, умовами відповідного договору передбачена можливість перегляду розміру орендної плати у випадках, встановлених договором, як і розгляд спору у судовому порядку у разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору ( пункт 36 договору ). Прокурор посилається на те, що для застосування ставки орендної плати у розмірі 6%, яка встановлена рішенням П`ятихатської міської ради необхідно внесення змін до діючого договору оренди в цій частині (пункт 9), оскільки саме цей спосіб захисту буде належний для вказаних правовідносин, проти чого заперечує відповідач, що і є причиною виникнення спору. 
За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що умовами пункту 13 договору оренди землі від 25.02.2013 р. передбачена можливість перегляду розміру орендної плати щорічно, зокрема, у випадках зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів, визначених законодавством, а також зміни ставок орендної плати, затверджених сесією міської ради. Рішеннями П`ятихатської міської ради від 20.12.2018 р. № 758-36/VII та від 28.04.2022 р. № 1099-20/VIII ставку орендної плати для земельних ділянок з цільовим призначенням 11.02 визначено у розмірі 6% від нормативної грошової оцінки. Суд першої інстанції, посилаючись на ст. ст. 632, 651 ЦК України, ст. 30 Закону України “Про оренду землі”, ст. 288 Податкового кодексу України, дійшов висновку, що зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки та зміна ставки орендної плати є підставою для перегляду розміру орендної плати, а обраний Прокурором спосіб захисту є ефективним. Суд також застосував правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 05.06.2024 р. у справі № 914/2848/22, згідно з якою з моменту початку застосування зміненої нормативної грошової оцінки земельної ділянки автоматично змінюються права та обов`язки сторін договору оренди в частині розміру орендної плати. Щодо юрисдикції спору, суд, посилаючись на постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 р. у справі № 904/1083/18, від 05.10.2022 р. у справі № 922/1830/19, дійшов висновку, що між сторонами виникли саме господарські правовідносини з огляду на цільове призначення земельної ділянки ( 11.02 ), характер розташованого на ній майна (ремонтна майстерня, кузнечний цех, акумуляторна та контора), значну площу ділянки ( 0,9752 га ), а також те, що Відповідач на час укладення договору мав статус фізичної особи-підприємця.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника прокурора, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.
Щодо підстав представництва Прокурором інтересів держави в даній справі, слід зазначити наступне.
Ст. 131 Конституції України на прокуратуру покладено представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. 
Прокурор посилається, серед іншого, на ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", а також зазначає, що вже самого факту бездіяльності міської ради, яка представляє інтереси територіальної громади м. П`ятихатки, для втручання прокурора є достатньо. Наявність у Позивача повноважень у сфері земельних правовідносин та прав для їх захисту, які за обставинами справи ними не здійснюються, Прокурор обґрунтовує посиланням на Конституцію, Земельний кодекс України та Цивільний кодекс України.
З матеріалів справи, на виконання частин третьої - п`ятої ст. 53 ГПК України та частин 3, 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" Прокурор при поданні позовної заяви обґрунтував неналежне здійснення захисту інтересів держави П`ятихатською міською радою, яка з моменту укладення договору оренди земельної ділянки не вчинила жодних дій всупереч п. 13 договору щодо перегляду річної орендної плати в чинному договорі оренди. Усвідомлюючи, що до бюджету не надходять грошові кошти у належних розмірах, П`ятихатська міська рада обмежилась лише направленням листів та двох претензій від 24.02.2025 р. № 816/0/2-25, від 16.12.2024 р. № 5451/0/2-24, від 29.07.2024 р. № 3251/0/2-24 на адресу Відповідача з пропозиціями підписати проект додаткової угоди, яку він отримав згідно штампу вхідної кореспонденції, хоча законодавчо наділена повноваженнями звернутися до суду за захистом порушених майнових прав жителів територіальної громади. Отже, П`ятихатська міська рада, як уповноважений орган на представництво інтересів жителів територіальної громади щодо захисту їх майнових прав, своєчасно заходи щодо приведення розміру орендної плати у спірному договорі оренди земельної ділянки до законодавчо встановлених вимог у судовому порядку не вжила.
За змістом частин 3, 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
На виконання частин 3, 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", листом від 10.07.2024 р. № 55/3-971ВИХ-24 окружна прокуратура інформувала П`ятихатську міську раду про те, що невнесення змін до договорів оренди порушує право на отримання коштів місцевим бюджетом та запитувалася інформація щодо приведення у відповідність до норм Податкового кодексу України та рішень міської ради чинних договорів оренди землі, укладених в т.ч. з Відповідачем. 
У відповідь на лист прокуратури П`ятихатською міською радою надано інформацію листами від 12.08.2024 р. № 3471/0/2-24 відповідно до якої відповідачу було скеровано проект додаткової угоди до договору, згідно повідомлення про вручення останній отримав проект додаткової угоди, але жодної відповіді від нього отримано не було, жодних заходів претензійно-позовного характеру не вживалося.
Вдруге, листом від 29.11.2024 р. за № 55/3-1672вих-24 прокуратурою повідомлено П`ятихатську міську раду про необхідність забезпечення дотримання принципу платного використання земель комунальної власності та вжиття заходів щодо наповнення місцевого бюджету коштами від орендної плати. 
У відповідь на лист окружної прокуратури П`ятихатська міська рада надала інформацію листом від 31.12.2024 р. № 5701/0/2-24, про те, що було скерована на адресу Берези М. В. проект додаткової угоди та претензію щодо невиконання умов договору, згідно повідомлення про вручення останній отримав претензію та проект додаткової угоди, але жодної відповіді від нього отримано не було.
Втретє, листом від 31.01.2025 р. за № 55/3-188вих-25 прокуратурою повідомлено П`ятихатську міську раду про необхідність забезпечення дотримання принципу платного використання земель комунальної власності та вжиття заходів щодо наповнення місцевого бюджету коштами від орендної плати. 
У відповідь на лист окружної прокуратури П`ятихатська міська рада надала інформацію листом від 10.03.2025 р. № 966/0/2-25 та від 25.04.2025 р. № 1820/0/2-25, про те, що було скерована на адресу Берези М. В. проект додаткової угоди та претензію щодо невиконання умов договору, згідно повідомлення про вручення останній отримав претензію та проект додаткової угоди, але жодної відповіді від нього отримано не було. П`ятихатська міська рада не вживала заходів претензійно-позовного характеру.
Вчетверте, листом від 05.05.2025 р. за № 55/3-661вих-25 прокуратурою повідомлено П`ятихатську міську раду про необхідність забезпечення дотримання принципу платного використання земель комунальної власності та вжиття заходів щодо наповнення місцевого бюджету коштами орендної плати.
У відповідь на лист окружної прокуратури П`ятихатська міська рада надала інформацію листом від 22.05.2025 р. № 2235/0/2-25, про те, що було скерована на адресу Берези М. В. проект додаткової угоди та претензію щодо невиконання умов договору, згідно повідомлення про вручення останній отримав претензію та проект додаткової угоди, але жодної відповіді від нього отримано не було. П`ятихатська міська рада з метою внесення змін до пункту 9 Договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1224510100:13:002:0014 з позовною заявою до суду не зверталася.
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19), прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (п. 43).
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом, що Прокурор, звертаючись з позовом до суду, дотримався передбачених чинним законодавством вимог для представництва інтересів держави.
Як зазначалося раніше, на підставі рішення П`ятихатської міської ради від 11.12.2012 р. № 687-24/VІ між Виконавчим комітетом П`ятихатської міської ради ( Орендодавець ) та громадянином Березою Миколою Віталійовичем ( Орендар ) укладений договір оренди земельної ділянки від 25.02.2013 р., загальною площею 0,9752 га на якій знаходиться об`єкт нерухомого майна – приміщення ремонтної майстерні, кузнечного цеху, акумуляторної та контори, які належать Відповідачу. При цьому, як зазначено у пункті 4 договору - земельна ділянка передається в оренду разом з магазином непродовольчих товарів.
Предметом спору є внесення змін до пункту 9 договору оренди земельної ділянки від 25.02.2013 р. ( державна реєстрація права оренди земельної ділянки № 8833275 від 09.12.2013 р. ), виклавши його у такій редакції: "9. Орендна плата вноситься "Орендарем" у грошовій формі з розрахунку: 2 311 951,16 грн. * 6% = 138 717,07 грн. на рік, щомісячно – 11 559,76 грн. Загальна сума орендної плати становить 138 717,07 грн. на рік сплачена до місцевого бюджету на розрахунковий рахунок UA778999980334119815000004623, ОКПО 37988155, код платежу 18010900".
Договір оренди землі, відповідно до ст. 13 Закону України “Про оренду землі” – це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно із ст. 15 Закону України “Про оренду землі” істотними умовами договору оренди землі є, зокрема орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Відповідно до частин першої та другої ст. 21 Закону України “Про оренду землі” орендна плата за землю – це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Відповідно до ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.
Частинами першою та третьою ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
У ст. 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору та визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з частинами 1-3 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частинами 1-3 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Згідно із частиною першою ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.
Положеннями пункту 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України встановлено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.
Обов`язковість врахування нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної та комунальної власності під час визначення розміру орендної плати встановлена законом (абзац другий частини першої ст. 13 Закону України “Про оцінку земель”). Таким чином, у разі зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної та комунальної власності змінюється також розмір орендної плати. Зазначене відповідає положенням частини другої ст. 632 ЦК України, відповідно до якої зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2024 р., прийнятій за результатами розгляду скарги у справі № 914/2848/22, виснувала, що з моменту початку застосування відповідно до пункту 271.2 ст. 271 Податкового кодексу України нового розміру нормативної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності автоматично змінюються і права та обов`язки сторін договору оренди в частині розміру орендної плати, якщо він визначений у відсотковому співвідношенні до нормативної грошової оцінки. У таких правовідносинах відсутній обов`язок сторін вносити зміни до договору оренди шляхом укладення додаткової угоди, оскільки обов`язок сплачувати орендну плату відповідно до зміненої нормативної грошової оцінки земельної ділянки виникає в орендаря з моменту початку застосування такої нормативної грошової оцінки.
Таким чином, Орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату за користування земельними ділянками з урахуванням нової грошової оцінки землі. 
Зі змісту зазначеного у позові договору оренди земельної ділянки вбачається, що у договорі оренди землі встановлено річну орендну плату в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі.
20.12.2018 р. П`ятихатською міською радою було прийнято рішення № 758-36/VII "Про внесення змін до рішення міської ради від 27.07.2018 р. № 625- 33/VII "Про затвердження орендних ставок на землю".
Згідно Додатку 1 до вищезазначеного Рішення визначено розмір орендної плати за земельні ділянки у відсотках від нормативної грошової оцінки, а саме: для земельних ділянок, які призначені для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (11.02) – у розмірі 6 відсотків.
28.04.2022 р. П`ятихатською міською радою прийнято рішення № 1099-20/VІII "Про затвердження орендних ставок на землю на території П`ятихатської міської ради", відповідно до п.1 якого затверджуються орендні ставки на землю та території П`ятихаткої міської ради згідно з додатком.
Рішення міської ради набуває чинності з 01 січня 2023 року (пункт 8 рішення). 
Згідно Додатку 1 до вищезазначеного Рішення визначено розмір орендної плати за земельні ділянки у відсотках від нормативної грошової оцінки, а саме: для земельних ділянок, які призначені для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості ( 11.02 ) – у розмірі 6 відсотків.
За змістом статей 632, 651 ЦК України та ст. 30 Закону України "Про оренду землі" зміна умов договору, в тому числі у частині розміру орендної плати, здійснюється за взаємною згодою сторін, а за відсутності такої згоди договір може бути змінено за рішенням суду лише у випадках, передбачених за умовами договору або в силу закону.
У пункті 13 спірного договору оренди землі сторони визначили, що розмір орендної плати переглядається щорічно у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини Орендаря, що підтверджено документами; зміни ставок орендної плати, затверджених сесією міської ради; в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 36 договору оренди землі зміна умов договору здійснюється в письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується в судовому порядку.
Ураховуючи, що умовами договору оренди землі передбачена така підстава для перегляду розміру орендної плати, як зміна ставки орендної плати згідно з рішенням органу місцевого самоврядування, суд першої інстанції вірно зазначив, що ставка орендної плати у розмірі 6% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки відповідає вимогам податкового законодавства, визначена в межах між мінімальною та максимальною ставкою податку, тому наявні правові підстави для внесення змін до договору оренди землі та збільшення ставки орендної плати до 6%.
Відповідно до Витягу № НВ-1200392042025 від 30.01.2025 р. з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки кадастровий номер 1224510100:13:002:0014 становить 2 311 951,16 грн.
Отже, нормативна грошова оцінка земель встановлюється шляхом затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, яка здійснюється відповідною сільською, селищною, міською радою. Зазначене імперативне регулювання унеможливлює встановлення нормативної грошової оцінки земельних ділянок договором, зокрема договором між органом місцевого самоврядування і орендарем.
Водночас, обов`язковість врахування нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної та комунальної власності під час визначення розміру орендної плати встановлена законом (абзац другий частини першої ст. 13 Закону України Про оцінку земель"). Отже, у разі зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної та комунальної власності змінюється також розмір орендної плати. Зазначене відповідає положенням ч. 2 ст. 632 ЦК України, відповідно до якої зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.
Оскільки у даній справі внесення змін до договору оренди землі пов`язано зі зміною ставки орендної плати (6%), суд першої інстанції вірно зазначив, що обраний Прокурором спосіб захисту є ефективним, а задоволення позовної вимоги про внесення змін до пункту 9 договору щодо ставки орендної плати призведе до належного захисту прав Орендодавця. Тобто, незалежно від наявності в договорі такої підстави перегляду розміру орендної плати як зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки та незалежно від домовленості сторін у договорі оренди землі про можливість такої зміни, сам факт зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати.
Доводи Скаржника, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, а тому наявні підстави для скасування рішення та закриття провадження у справі відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє як безпідставні, виходячи з наступного.
Ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Відповідно до ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.
За ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (наприклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).
Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 р. № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.
Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
З огляду на положення ч. 1 ст. 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.
Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
Наведена норма підлягає застосуванню, якщо предмет спору чи суб`єктний склад його учасників не охоплюється юрисдикцією господарських судів, або коли право чи інтерес не підлягають судовому захисту.
Як уже зазначалось, звертаючись із цим позовом, Прокурор просив суд внесення зміни до договору оренди земельної ділянки укладеного між Виконавчим комітетом П`ятихатської міської ради ( Орендодавець ) та громадянином Березою Миколою Віталійовичем (Орендар) оренди земельної ділянки загальною площею 0,9752 га на якій знаходяться об`єкти нерухомого майна, які належать ОСОБА_1 ( приміщення ремонтної майстерні, кузнечного цеху, акумуляторної та контори, крім того, відповідно до пункту 4 договору - земельна ділянка передавалася в оренду разом з магазином непродовольчих товарів ).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.10.2022 р. у справі № 922/1830/19 (пункт 6.40) виснувала, що у спорах щодо земельних відносин при розмежуванні юрисдикції між цивільними і господарськими судами на першому місці - зміст правовідносин і вже другорядне значення надається суб`єктному складу (фізична чи юридична особа). Адже господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності як за участю юридичних осіб, так і за участю фізичних осіб-підприємців, а в певних випадках і за участю осіб, які не мають статусу суб`єкта господарювання.
Місцевий господарський суд слушно зауважив, що зазначення у договорі оренди його сторону, як фізичну особу (без вказівки на статус суб`єкта господарювання) саме по собі не вказує на цивільну юрисдикцію спору щодо виконання такого договору, а з`ясуванню підлягає передусім використання об`єкту речових прав саме для здійснення підприємницької діяльності.
Як вбачається з матеріалів справи - Береза Микола Віталійович був зареєстрований у якості фізичної особи підприємця з 13.12.2012 р. ( номер запису 22140170000011779 ), тобто на час укладення договору оренди землі був підприємцем, по 20.05.2019 р. ( номер запису 22140060004011779 ).
У відповідності до витягу з ДЗК про земельну ділянку Відповідачу було передано земельну ділянку з цільовим призначенням 11.02 – для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Площа земельної ділянки значна й становить - 0,9752 га. Згідно з пунктом 3 договору оренди земельної ділянки від 25.02.2013 р., вона передається для обслуговування приміщення ремонтної майстерні, кузнечного цеху, акумуляторної та контори.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав Береза Микола Віталійович є власником майна на підставі договору купівлі-продажу ВМО 921026 від 13.12.2009 р., яке знаходиться на орендованій земельній ділянці й до нього належить: приміщення ремонтної майстерні, кузнечного цеху, акумуляторної та контори.
Також, видами діяльності Берези Миколи Віталійовича, як фізичної особи-підприємця були: 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний), 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових і насіння олійних культур, 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві, 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах, 33.19 Ремонт і технічне обслуговування інших машин і устаткування та інші.
Враховуючи наявність специфічного майна, його характер, цільове призначення земельної ділянки, значну площу, спосіб використання, укладений договір, місцевий господарський суд обгрунтовано погодився із доводами Прокурора та Позивача, що між сторонами виникли саме господарські правовідносини, тому розгляд даної справи необхідно проводити саме за правилами господарського судочинства. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 25.06.2019 р. по справі № 904/1083/18, від 21.09.2022 р. по справі № 644/6381/19.
Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2025 р. у справі № 904/4075/25 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України. 

Повний текст постанови складено 21.05.2026 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.Г. Іванов