ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
05.06.2026	Справа № 910/3145/26	
Господарський суд міста Києва в складі: головуючого судді Г.П. Бондаренко-Легких, розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін справу №910/3145/26.

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гінза» 
До Товариства з обмеженою відповідальністю «Охоронне товариство «Столична варта»
про стягнення 120 000, 00 грн
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Гінза» звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Охоронне товариство «Столична варта» про стягнення 120 000, 00 грн заборгованості за Договором фінансової допомоги (поворотної фінансової допомоги) від 31.05.2024.
01.04.2026 суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій вирішив розгляд справи №910/3145/26 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Згідно з частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.
Згідно частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Відповідно до частини 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва
ВСТАНОВИВ:
І. Фактичні обставини, встановлені судом.
31.05.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Охоронне товариство «Столична варта», як позичальником (відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гінза», як позикодавцем (позивач) укладено договір фінансової допомоги (поворотної фінансової допомоги) (надалі – Договір).
Цей Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє один рік до 31 травня 2025 року, або до повного виконання сторонами своїх обов`язків (пункт 5.1. Договору).
Згідно пункту 1.1., 1.2. Договору, позикодавець передає позичальнику 120 000, 00 грн поворотної фінансової допомоги, а останній зобов`язується повернути їх по закінченню терміну позики. Позикодавець не має права отримання відсотків.
Позика – поворотна фінансова допомога надається шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника та повертається шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позикодавця (пункт 2.2., 4.2. Договору).
23.08.2024 та 28.04.2025 між сторонами укладена Додатково угода №1 та відповідно Додаткова угода №2, якими внесені зміни до Договору.
Відповідно до пункту 4.1. Договору в редакції Додаткової угоди №2 від 28.04.2025, позичальник зобов`язується повернути суму позики позикодавцю до 31 грудня 2025 року.
01.06.2026 відповідач звернувся до позивача з листом в якому просив надати узгоджену суму зворотної фінансової допомоги, яку позивач надав 06.06.2024, згідно платіжної інструкції №377.
05.01.2026 позивач направив засобами поштового зв`язку відповідачу вимогу від 05.01.2026 про повернення заборгованості за Договором. Окрім цього, позивач додатково направив лист вих.№01-06/26 від 05.01.2026 в якому уточнив призначення платежу до платіжної інструкції №377 від 06.06.2024, оскільки в призначенні платежу позивач помилково указав дату договору « 01.06.2024» та просив вважати правильним призначення платежу: «Зворотна фінансово допомога згідно Заяви від 01.06.2024р. та Договору б/н від 31.05.2024».
Однак, відповідач суму фінансової допомоги позивачу не повернув, у зв`язку з чим позивач змушений був звернутися до суду з позовом до відповідача в якому просить стягнути з останнього 120 000, 00 грн.
ІІ. Предмет позову.
Предметом позову у справі є матеріально - правові вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього грошових коштів у розмірі 120 000, 00 грн.
III. Доводи позивача щодо суті позовних вимог.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на виконання Договору надав відповідачу фінансову допомогу, а відповідач, всупереч умов договору не повернув грошові кошти позивачу у строк встановлений договором або в будь-який інший строк, у зв`язку з чим позивач проситься стягнути з відповідача таку суму.
IV. Обґрунтування вирішення спору за наявними матеріалами справи.
У зв`язку з відсутністю у відповідача зареєстрованого електронного кабінету в ЄСІТС та з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 01.04.2026 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань, а саме: м. Київ, вул. В. Чорновола, 41д.
Як вбачається з наявного в матеріалах справи повернення поштового відправлення, ухвала суду від 01.04.2026 була повернена до Господарського суду міста Києва 27.04.2026 з відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання».
Згідно із частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Зі змісту пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали.
Також у відповідності до частини 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі №902/1025/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).
Окрім цього, в ухвалі від 01.04.2026 суд повідомляв відповідача, що у відповідності до статті 6 та статті 42 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України № 3200-ХІ, що введений в дію 18.10.2023 відповідач зобов`язаний зареєструвати «Електронний кабінет» в ЄСІТС. 
Однак, позивач не виконав обов`язок, який передбачений частиною 6 статті 6 Господарського процесуального кодексу України щодо реєстрації «Електронного кабінету» в ЄСІТС.
Також, суд зазначає, що у відповідності до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.
Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень (частина 2 статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень»).
Згідно із частиною 1 статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
З урахуванням наведеного відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2026 у справі №910/3145/26 у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Відповідач правом на подання відзиву в даній справі не скористався.
Приписами частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Враховуючи викладене вище, судом було вжито усіх належних заходів, щодо повідомлення відповідача про розгляд справи №910/3145/26, відтак, останній вважається повідомленим про розгляд справи належним чином, втім відзив або заяву про продовження/поновлення строку для його подання до суду не подав, а відтак, відповідач не скористався наданим йому правом на подання відзиву, з огляду на що суд вирішує спір за наявними матеріалами справи.
V. Оцінка доказів судом та висновки суду.
З урахуванням предмету позовних вимог, їх юридичних та фактичних підстав, суд визначає, що перелік обставин, які є предметом доказування у справі, становлять обставини, від яких залежить відповідь на одне ключове питання: чи був порушений відповідачем обов`язок по поверненню позики (грошових коштів) по Договору?
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.
Договір, укладений між сторонами, за своєю правовою природою є договором позики, а відтак. між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 71 Цивільного кодексу України.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (частина 1 стаття 1046 Цивільного кодексу України).
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (частина 1 стаття 1047 Цивільного кодексу України).
Як підтверджено матеріалами справи, 31.05.2025 між сторонами укладено договір про надання фінансової допомоги (поворотної фінансової допомоги), за умовами якого позивач надає відповідача поворотну фінансову допомогу, а відповідач зобов`язується повернути її по закінченню терміну позики.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (частина 1 стаття 1048 Цивільного кодексу України).
Зі змісту пункту 1.2. Договору вбачається, що сторони узгодили, що поворотна фінансова допомога надається відповідачу на безоплатній основі, тобто нарахування процентів або надання відповідачем інших видів компенсацій у вигляді плати за надання допомоги не передбачено.
Сторони встановили, що поворотна фінансова допомога надається у розмірі 120 000, 00 грн, шляхом перерахування зазначеної суми на поточний рахунок відповідача (пункт 1.1., 2.2. Договору).
Матеріалами справи підтверджується та відповідачем не заперечується, що позивач на підставі заяви відповідача від 01.06.2024 перерахував на рахунок останнього грошові кошти за Договором у розмірі 120 000, 00 грн (поворотна фінансова допомога/позика).
Приписами статті 1049 Цивільного кодексу України внормовано:
- Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина 1);
- Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором (частина 2);
- Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина 3).
В пункті 4.1. Договору в редакції Додаткової угоди №2 від 28.04.2025 зазначено, що відповідач зобов`язується повернути суму позики позикодавцю до 31 грудня 2025 року.
В пункту 5.1. Договору зазначено, що Договір дії один рік до 31 травня 2025 року, або до повного виконання сторонами своїх обов`язків.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом (стаття 525, 526, 599, 610 Цивільного кодексу України).
Однак, відповідач в строк до 31.12.2025 не повернув позивачу суму поворотної фінансової допомоги (позики).
Судом взято до уваги, що позивачем здійснювались заходи досудового врегулювання спору, шляхом направлення на адресу місцезнаходження відповідача вимоги від 05.01.2026 про повернення заборгованості за Договором.
Однак, доказів виконання вимоги відповідачем матеріали справи не містять.
Основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України).
Суд зазначає, що статтею 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 вказаного кодексу.
Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 1-4 стаття 13 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача та не надано доказів, які б свідчили про повернення ним позивачу грошової суми у розмірі 120 000, 00 грн.
Отже, обставини наявності заборгованості у відповідача перед позивачем у заявленому до стягнення розмірі не спростовані.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).
Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи в цілому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
VІ. Розподіл судових витрат.
(1) Щодо судового збору.
Судовий збір покладається, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
Позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви через систему «Електронний суд» у розмірі 3 328, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №208 від 19.03.2026.
Однак, судом встановлено, що позивач зобов`язаний був сплатити судовий збір згідно приписів пункту 2 частини 2 та частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» у розмірі 2 662, 40 грн.
Таким чином, позивач надмірно сплатив 665, 60 грн.
За таких обставин, у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, суд покладає судовий збір за подання позовної заяви на відповідача у розмірі 2 622, 40 грн.
Щодо надмірно сплаченої суми судового збору, суд звертає увагу позивача, що останній не позбавлений права звернутись до суду в порядку статті 7 Закону України «Про судовий збір» з відповідним клопотанням про повернення надмірно сплаченої суми судового збору.
(2) Щодо витрат на професійну правничу допомогу.
Позивач на виконання вимог частини 1 статті 124 та пункту 9 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України в позовній заяві зазначив орієнтовані витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000, 00 грн.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 8 стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
З огляду на те, що дана справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, а тому стадія судових дебатів не передбачається, суд констатує, що відповідачу необхідно було подати докази понесення витрат на професійну правничу допомогу або заяву, що такі докази будуть подані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду до моменту прийняття рішення.
В позовній заяві позивач заявив, що має намір подати докази понесення судових витрат на підставі частина 8 стаття 129 Господарського процесуального кодексу України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у справі.
Відтак, питання щодо розподілу витрат позивача за позовом на професійну правничу допомогу будуть вирішені судом, у випадку подання позивачем відповідних доказів в порядку статті 244 Господарського процесуального кодексу України.
На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 73-77, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Гінза» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Охоронне товариство «Столична варта» про стягнення 120 000, 00 грн – задовольнити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Охоронне товариство «Столична варта» (02091, м. Київ, вул. В. Чорновола, 41д; ідентифікаційний код: 41794029) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІНЗА» (49000, м. Дніпро, вул. Прибережна, буд. 40; ідентифікаційний код: 32349985) борг у розмірі 120 000 (сто двадцять тисяч) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 2 622 (дві тисячі шістсот двадцять дві) грн 40 коп.
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.П. Бондаренко – Легких