Справа №439/2230/24 Головуючий у 1 інстанції:Марків Т.А. 
Провадження №22-ц/811/1439/25 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 червня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: Левика Я.А.,
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,
секретарка: Попенко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Бродівського районного суду Львівської області в складі судді Марків Т.А. від 19 березня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Міністерство оборони України, ОСОБА_2 – про встановлення факту перебування на утриманні,- 

в с т а н о в и л а :

рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 19 березня 2025 року заяву ОСОБА_1 (адреса реєстраційного обліку місця проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ), заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (адреса місцезнаходження: м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 13814885), Міністерство оборони України (адреса місцезнаходження: м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 00034022), ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) про встановлення факту перебування на утриманні – задоволено частково. 
Встановлено факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_3 з 14 березня 2022 року по день смерті останнього – ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказане рішення оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.
В апеляційній скарзі просять скасувати рішення Бродівського районного суду Львівської області від 19 березня 2025 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити в повному обсязі.
Вважають, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а також не повністю досліджено обставини справи та що вимоги заявниці пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання за нею певного соціального-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Зазначають, що за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявниці з державою, а отже не підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства. Питанням також у цій справі є наявність правових підстав для отримання заявницею одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військослужбовця. Звертають увагу, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя, а отже ОСОБА_1 не належить до кола непрацездатних членів сім`ї ОСОБА_3 , які мають право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до законодавства. 
В судове засідання учасники справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів заяви, письмових пояснень, заперечень на заяву, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 3, 91, 84 СК України, ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 16, 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст.ст. 30, 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та задовольняючи заяву частково, – виходив з того, що 20 лютого 2024 року Бродівським районним судом ухвалене рішення про встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу в період з жовтня 2021 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Бродівського районного суду від 29 серпня 2023 року встановлено факт батьківства померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 по відношенню до доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підставі цього рішення внесені відповідні зміни в актовий запис про народження ОСОБА_4 щодо її прізвища та відомостей про батька. Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками її є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Згідно із довідкою про рух коштів, ОСОБА_3 перераховано ОСОБА_1 : 22 липня 2022 року – 10 000 грн.; 23 серпня 2022 року – 100 000 грн.; 29 серпня 2022 року – 15 000 грн.; 08 вересня 2022 року – 25 000 грн.; 07 листопада 2022 року – 30 000 грн.; 09 листопада 2022 року – 500 грн.; 16 грудня 2022 року – 14 000 грн.; 19 грудня 2022 року – 21 000 грн.; 13 січня 2023 року – 10 000 грн.; 14 січня 2023 року – 555 грн.; 14 лютого 2023 року – 29 000 грн.; 06 березня 2023 року – 40 000 грн.; 07 квітня 2023 року – 10 000 грн.; 06 травня 2023 року – 10 000 грн.; 14 червня 2023 року – 10 000 грн. Молодший сержант ОСОБА_3 в період з 14 червня 2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, що підтверджується довідкою. Згідно із свідоцтвом про смерть, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як зазначено у витязі з протоколу засідання штабної 16 Регіональної військово-лікарської комісії від 20 червня 2024 року №1462, витязі із наказу, поранення молодшого сержанта ОСОБА_3 , яке призвело до смерті, та причина смерті, пов`язані із захистом Батьківщини. 16 серпня 2024 року за результатами засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, подані ОСОБА_1 документи повернуті їй для доопрацювання – надання документів, які відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підтверджують, що вона перебувала на утриманні загиблого військовослужбовця. Суд першої інстанції визнав, що ОСОБА_1 з дня народження їх з ОСОБА_3 дочки набула право на утримання від чоловіка, з яким проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Обов`язок із утримання заявника військовослужбовець виконував належним чином, що підтверджується систематичністю та розмірами наданої ним матеріальної допомоги. Таке утримання було для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування, що учасниками справи не заперечувалось. ОСОБА_1 на день загибелі ОСОБА_3 була членом його сім`ї, що зайнятий доглядом за дитиною військовослужбовця (яка не досягла 8-річного віку), та якого військовослужбовець був зобов`язаний утримувати. Наведені обставини, на думку суду, є підставою для встановлення факту перебування заявниці на утриманні у період з дня виникнення права на таке утримання (народження дитини) до дня його припинення (загибель військовослужбовця).
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж скарги таких висновків суду не спростовують.
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про встановлення факту перебування на утриманні, заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Міністерство оборони України, ОСОБА_2 (залучена ухвалою Бродівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2024 року), в якій просила:
- встановити факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання бойового завдання із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації на території Донецької області, поблизу населеного пункту Кліщіївка Бахмутського району Донецької області, у період з жовтня 2021 року по день смерті останнього – ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що з жовтня 2021 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (яка на той час була вагітною) проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільні побут й бюджет та ІНФОРМАЦІЯ_4 стали батьками ОСОБА_5 . У зв`язку із вагітністю та народженням дитини, доглядом за нею, ОСОБА_1 перебувала на утриманні ОСОБА_3 , кошти, які їй перераховував останній, були для неї постійним та основним джерелом засобів для існування. Рішенням Бродівського районного суду від 24 лютого 2022 року заявнику надано право на шлюб із ОСОБА_3 , реалізувати яке вони не змогли, так як з дня повномасштабного вторгнення російської федерації та оголошення воєнного стану ОСОБА_3 проходив військову службу за контрактом та, при виконанні військового обов`язку, загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 . 20 лютого 2024 року Бродівським районним судом ухвалене рішення про встановлення факту проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 
Як вбачається із матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано, – молодший сержант ОСОБА_3 в період з 14 червня 2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, що підтверджується довідкою (а.с.12).
Згідно із свідоцтвом про смерть, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 смерть (а.с.10).
Як вбачається з витягу з протоколу засідання штабної 16 Регіональної військово-лікарської комісії від 20 червня 2024 року №1462 та витягу із наказу, поранення молодшого сержанта ОСОБА_3 , яке призвело до смерті, та причина смерті, пов`язані із захистом Батьківщини. (а.с.11, 15).
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 20 лютого 2024 року встановлено факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу в період з жовтня 2021 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16 – 19).
Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 29 серпня 2023 року встановлено факт батьківства померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 по відношенню до доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підставі цього рішення внесені відповідні зміни в актовий запис про народження ОСОБА_4 щодо її прізвища та відомостей про батька (а.с.20 – 22).
Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_1  (а.с.9).
З довідки про рух коштів вбачається, що ОСОБА_3 перераховано ОСОБА_1 : 22 липня 2022 року – 10 000 грн.; 23 серпня 2022 року – 100 000 грн.; 29 серпня 2022 року – 15 000 грн.; 08 вересня 2022 року – 25 000 грн.; 07 листопада 2022 року – 30 000 грн.; 09 листопада 2022 року – 500 грн.; 16 грудня 2022 року – 14 000 грн.; 19 грудня 2022 року – 21 000 грн.; 13 січня 2023 року – 10 000 грн.; 14 січня 2023 року – 555 грн.; 14 лютого 2023 року – 29 000 грн.; 06 березня 2023 року – 40 000 грн.; 07 квітня 2023 року – 10 000 грн.; 06 травня 2023 року – 10 000 грн.; 14 червня 2023 року – 10 000 грн. (а.с. 25).
16 серпня 2024 року за результатами засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, подані ОСОБА_1 документи повернуті їй для доопрацювання – надання документів, які відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підтверджують, що вона перебувала на утриманні загиблого військовослужбовця (а.с.29).
Згідно ч.2 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до ч.2 ст.91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої – четвертої ст. 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 та ч.4 ст.84 СК України, дружина (незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища), за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка – батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Відтак, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у період з жовтня 2021 року до 05 липня 2023 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом та взаємними правами й обов`язками, а також є батьками спільної дитини, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно з дня народження спільної дитини заявниця набула право на утримання від батька дитини, з яким проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу та батько дитини таке утримання їй надавав.
Так, надані до матеріалів справи докази, зокрема, довідка про рух коштів, свідчать про систематичне та тривале надання ОСОБА_3 матеріальної допомоги заявниці, що узгоджується з виконанням ним передбаченого законом обов`язку щодо її утримання. 
Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі – одноразова грошова допомога), – гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби (п. 1 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).
Як встановлено ч.1 ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
Згідно з ч. 1 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Відповідно до п. «д» ч. 4 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», непрацездатними членами сім`ї вважаються, дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.
Члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування (ч. 1 ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).
Враховуючи наведені норми права та встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з дня народження спільної дитини у заявниці виникло право на утримання, яке ОСОБА_3 фактично реалізовував шляхом систематичного надання матеріальної допомоги. За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано встановив факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_3 у період з 14 березня 2022 року до дня його смерті – ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також правомірно відмовив у задоволенні заяви в частині встановлення такого факту за період до народження дитини, оскільки на той час право заявниці на утримання ще не виникло.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що у даній справі існує спір про право, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно із частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Частиною першою статті 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.
Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.
У той же час перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Зокрема, згідно з підпунктом 2 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
– факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
– встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
– заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
– чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.
Отже, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема фактів проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, перебування фізичної особи на утриманні є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України.
Також, неефективним є підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви.
Крім цього, відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди (п.2 ст.273 ЦПК ( 1502-06 )), якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.01.2024 року у справі № 560/17953/21 вважала за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.
Вказане відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 18.01.2024 року у справі № 560/17953/21.
Таким чином, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про наявність у даній справі спору про право. Як вбачається з матеріалів справи, заявниця не заявляла вимог про призначення чи виплату одноразової грошової допомоги або пенсії у зв`язку із втратою годувальника та не оскаржувала рішення суб`єкта владних повноважень, а звернулася до суду виключно з метою встановлення юридичного факту перебування на утриманні. За таких обставин на момент звернення до суду спір про право був відсутній, а тому заява обґрунтовано розглянута судом у порядку окремого провадження.
Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними та саму скаргу слід відхилити. Рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області – залишити без задоволення.
Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 19 березня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 30 червня 2026 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра