Справа № 752/3695/26 
Провадження № 2/752/7718/26

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

08 червня 2026 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді Хоменко В.С.
при секретарі Павлюх П.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Відновлення критичної інфраструктури», Державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів» про стягнення заробітної плати,-
ВСТАНОВИВ:
у січні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом у якому просила стягнути солідарно з ДП «Відновлення критичної інфраструктури» та ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» на її користь суму заробітної плати в розмірі 259 250,00 грн, що складається з невиплачених при звільненні премій передбачених колективним договором, а саме: премії за 2-й квартал 2025 року в сумі 25 500,00 грн; премії за 3-й квартал 2025 року в сумі 25 500,00 грн; премії за 4-й квартал 2025 року в сумі 8 500,00 грн; річної премії за 2025 рік в сумі 21 250,00 грн; премії до державного свята Трійця (Великдень) 08.06.2025 року в сумі 25 500,00 грн; премії до державного свята День Української Державності 15.07.2025 року в сумі 25 500,00 грн; премії до державного свята День Незалежності України 24.08.2025 року в сумі 25 500,00 грн; премії до державного свята День захисників і захисниць України 01.10.2025 року в сумі 25 500,00 грн; премії до дня заснування підприємства 14.09.2025 року в сумі 25 500,00 грн; премії до 45-річного ювілею в сумі 25 500,00 грн; премії до професійного свята День бухгалтера 16.07.2025 року в сумі 25 500,00 грн.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що працювала на посаді бухгалтера відділу фінансового забезпечення, бухгалтерського обліку та звітності ДП «Фінансування інфраструктурних проектів», яке реорганізовано шляхом приєднання до ДП «Дирекція з будівництва міжнародного аеропорту «Одеса» та, яке в подальшому перейменовано на ДП «Відновлення критичної інфраструктури».
Також ОСОБА_1 зазначає, що наказом від 31.10.2025 року № 351-к її звільнено із займаної посади бухгалтера відділу фінансового забезпечення, бухгалтерського обліку та звітності ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» у зв`язку зі скороченням її посади внаслідок скорочення чисельності штату ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Посилаючись на те, що при звільненні належні до виплати на її користь суми виплачені не в повному обсязі, а саме не виплачені премії, передбачені Колективним договором, укладеним між адміністрацією та трудовим колективом ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» (зі змінами та доповненнями, затвердженими 24.04.2025 року, що діють з 01.05.2025 року реєстраційним номером 29 від 08.05.2025), хоча виплата таких є обов`язком роботодавця, адже п. 5.1.2. вказаного Колективного договору містить чіткі положення щодо порядку нарахування та виплати премій працівникам підприємства, позивач просить позов задовольнити.
Ухвалою від 17.02.2026 року відкрито провадження в указаній справі та визначено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (т. 1, а.с. 162-163).
Ухвалою від 17.02.2026 року витребувано в ДП «Відновлення критичної інфраструктури» як правонаступника та у ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» інформацію та документи (т. 1, а.с. 164-167).
10.03.2026 року до суду від представника ДП «Відновлення критичної інфраструктури» надійшов відзив на вказану позовну заяву, в якому Гапішко Ю.О. просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що належним відповідачем у справі є ДП «Відновлення критичної інфраструктури» як правонаступник; преміювання не є автоматичною виплатою та потребує встановлення фактичних підстав преміювання (виконання показників/умов), а також ухвалення роботодавцем відповідного рішення (наказу) про преміювання та визначення конкретного розміру премії; позивачем не дотримано строки, встановлені ст. ст. 233-234 К3пП України звернення до суду з вказаними вимогами; ДП «Фінансування інфраструктурних проектів», як державне підприємство, що фінансується з державного бюджету, зазнало суттєвого обмеження обсягів фінансування з боку держави; не передбачено солідарної відповідальності правопопередника та правонаступника за зобов`язаннями, що виникли в процесі реорганізації (т. 1, а.с. 197-207).
Ухвалою від 12.03.2026 року призначено розгляд вказаної справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання в справі (т. 6, а.с. 75-76).
16.03.2026 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій ОСОБА_1 вказує, що спірна премія за правовою природою є складовою частиною заробітної плати, тобто пов`язана з виконанням виробничих завдань і функцій, і в розумінні ч. 2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» є елементом додаткової заробітної плати; про регулярність нарахування та виплати премій вказують надані відповідачем накази за 2024 та 2025 роки; преміювання здійснювалося, як елемент системи оплати праці; виплати премій відбувалися автоматично та припинились лише з настанням реорганізації; роботодавець не вправі на власний розсуд не виконувати умови Колективного договору, зокрема в частині дотримання особливих умов щодо оплати праці через преміювання; фінансова звітність підприємства свідчить про наявність фінансових джерел для здійснення відповідних виплат; у спорах про виплату належних працівнику сум заробітної плати та інших виплат, пов`язаних з трудовими відносинами, працівник має право звернутися до суду без обмеження будь-яким строком (т. 6, а.с. 80-89).
23.03.2026 року до суду від представника ДП «Відновлення критичної інфраструктури» надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких Гапішко Ю.О. зазначає, що позивач фактично просить визнати за нею право на низку преміальних виплат, які не були нараховані роботодавцем у встановленому порядку, та стягнути їх, як уже існуючу заборгованість; факт згадки про премії в положенні про преміювання не означає безумовного і автоматичного виникнення права працівника вимагати їх стягнення; суд не наділений повноваженнями підміняти собою роботодавця у частині внутрішньо-організаційного прийняття рішень, особливо за відсутності первинних документів, які свідчили б про виникнення відповідного права у працівника; позивач не довела наявності всіх юридичних фактів, необхідних для виникнення права на такі виплати; відсутні документи, що давали б підстави стверджувати про наявність обов`язку відповідача перед позивачем; сама по собі дата державного чи професійного свята не створює безумовного права працівника на отримання премії та не покладає на роботодавця безумовного обов`язку здійснити її нарахування; факт досягнення відповідного віку автоматично не породжує право на виплату (т. 6, а.с. 92-102).
Ухвалою від 29.04.2026 року підготовче провадження в справі закрито та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (т. 6, а.с. 114-115).
В судове засідання сторони та їх представники не з`явилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлені в установленому цивільним процесуальним законодавством порядку. Причин неявки суду не повідомили.
Від позивача надійшла заява в якій вона просить провести судове засідання за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач 29.10.2025 року зверталася до ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» із заявою про звільнення з 31.10.2025 року із займаної посади бухгалтера відділу фінансового забезпечення, бухгалтерського обліку та звітності та просила провести повний розрахунок і виплатити їй, зокрема: премії за 2-4 квартали 2025 року, річну премію за 2025 рік, а також премії до державних свят Трійця (Великдень) 08.06.2025 року, День Української Державності 15.07.2025 року, День Незалежності України 24.08.2025 року, День захисників і захисниць України 01.10.2025 року, до дня заснування підприємства 14.09.2025 року, до 45-річного ювілею, та до професійного свята День бухгалтера 16.07.2025 року (т. 1, а.с. 48).
Згідно з наказом ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» № 351-к від 31.10.2025 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади бухгалтера відділу фінансового забезпечення, бухгалтерського обліку та звітності у зв`язку із скороченням її посади внаслідок скорочення чисельності штату на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а також зобов`язано відділ фінансового забезпечення, бухгалтерського обліку та звітності здійснити всі необхідні нарахування, виплати та розрахунки, в тому числі нараховано грошову компенсацію за невикористані частини щорічної відпустки, вихідну та одноразову допомоги та винагороду за вислугу років (т. 1, а.с. 87).
З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань № 35070508 від 05.05.2025 року вбачається, що ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» перебуває в стані припинення (т. 1, а.с. 32-45).
Відповідно до наказу Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України від 05.05.2025 року № Н-204 «Про реорганізацію Державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів»», ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» реорганізовано шляхом приєднання до ДП «Дирекція з будівництва міжнародного аеропорту «Одеса». Встановлено, що ДП «Дирекція з будівництва міжнародного аеропорту «Одеса» є правонаступником усіх майнових і немайнових прав та обов`язків ДП «Фінансування інфраструктурних проектів», що реорганізовується (т. 1, а.с. 88-90).
Згідно з наказом Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України від 08.08.2025 року № Н-385 ДП «Дирекція з будівництва міжнародного аеропорту «Одеса» є правонаступником усіх майнових і немайнових прав та обов`язків, в тому числі залишку грошових коштів статутного капіталу, передбачених для здійснення заходів щодо забезпечення проектування та будівництва аеродрому Міжнародного аеропорту «Дніпропетровськ», розміщених на рахунках, відкритих в органах казначейства ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» (т. 1, а.с. 85-86).
З листа ДП «Відновлення критичної інфраструктури» від 30.12.2025 року № 389 вбачається, що наказом Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України від 11.12.2025 року № Н-611 ДП «Дирекція з будівництва міжнародного аеропорту «Одеса» перейменовано на ДП «Відновлення критичної інфраструктури» (т. 1, а.с. 46-47).
Відповідно до п. п. 3.3.-3.5. Колективного договору, укладеного між адміністрацією і трудовим колективом ДП «Фінансування інфраструктурних проектів», затвердженого 01.09.2014 року, оплата праці на підприємстві здійснюється на основі посадових окладів затверджених штатним розписом. Посадові оклади встановлюються наказом адміністрації за попереднім погодженням з органом управління підприємства. Оплата праці працівників підприємства здійснюється у вигляді заробітної плати, що складається з основної заробітної плати, компенсаційних і заохочувальних виплат. На підприємстві встановлені доплати, надбавки, премії і винагороди, передбачені цим Колективним договором згідно з Додатками № 2, № 3 та № 4 (т. 1, а.с. 52-70).
Як вбачається з п. 5.1. Положення про преміювання працівників за виробничі результати роботи (Додаток № 3 до вказаного Колективного договору), затвердженого 01.09.2014 року, економія фонду оплати праці дає право у межах цієї економії здійснювати, з дотриманням умов, передбачених цим Положенням, преміювання окремих працівників: за підсумками роботи підприємства за відповідний період; за виконання додаткового об`єму робіт; за виконання роботи, невластивої посадовій інструкції; за якісне і оперативне виконання особи важливих завдань і особливо термінових робіт, разових завдань керівництва; за розробку і впровадження заходів, спрямованих на економію матеріалів, енергії, а також поліпшення умов праці, технічку безпеки і пожежної безпеки; до державних та професійних свят України, встановлених Указами Президента України; до дня заснування підприємства; за бездоганну, багаторічну роботу; до ювілейних дат (т. 1, а.с. 72-75).
ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» приймалися накази про преміювання працівників підприємства, в тому числі ОСОБА_1 в 2024-2025 роках (т. 1, а.с. 242-250, т. 2, а.с. 1-37).
Згідно з наявною в матеріалах справи фінансовою звітністю ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» за 9 місяців 2024 року прибуток становив 6 855,4 млн грн та за 9 місяців 2025 року - 6 344,1 млн грн.
Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входять основна заробітна плата, додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати.
Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (ч. 2 ст. 97 КЗпП України).
Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті (ч. 3 ст. 97 КЗпП України).
Трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю (ст. 140 КЗпП України).
При вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок i доплат, потрібно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюється дія зазначених нормативно-правових актів, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках i за умов, передбачених цими актами. З мотивів браку грошових коштів у здійсненні зазначених виплат може бути відмовлено в тому разі, коли їх виплата обумовлена в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування (постанова Верховного Суду від 09.09.2019 року в справі № 174/780/16-ц).
В постанові Верховного Суду від 19.02.2024 року в справі № 760/1125/20-ц вказано, що питання преміювання практично не входить до сфери державного регулювання оплати праці, постаючи як предмет локальної (положення про преміювання, інші локальні акти) та договірної (колективні договори та угоди, конкретні трудові договори) регламентації. 
Будучи складовими структури заробітної плати, заохочувальні та виробничі премії відрізняються за підставами нарахування й виплати. У тому разі, якщо премія виплачується як заохочення за плідну працю або інші досягнення працівника в роботі, тоді її нарахування і виплата повністю залежить від оцінки праці та волі роботодавця. 
Заохочувальна виплата у виді премії може застосовуватися роботодавцем до працівника, а може і не застосовуватися, і тому за своєю правовою природою заохочувальна премія не є гарантованою для працівника і може йому не нараховуватися роботодавцем.
У тому ж випадку, якщо премія є фактично додатковою заробітною платою, тобто, складовою оплати праці, розмір якої визначається роботодавцем на підставі певних критеріїв, визначених законом або трудовим договором (контрактом), тоді виплата такої премії не залежить виключно від волі роботодавця, оскільки він є пов`язаним умовами трудового договору або нормативно-правовим актом, який регулює питання оплати праці працівника на підприємстві (в організації).
Для надання правової визначеності і прогнозованості дій учасників трудових відносин умови нарахування і виплати виробничої премії визначаються заздалегідь. 
Тобто, під час укладення трудового договору (контракту) працівник і роботодавець досягають угоди про умови отримання виробничої премії за встановленими показниками преміювання. 
Досягнення угоди між працівником і роботодавцем щодо показників виплати виробничої премії свідчить про те, що останній взяв на себе зобов`язання нарахувати і виплатити таку премію працівникові, якщо той виконає виробничі завдання і функції відповідно до умов трудового договору (контракту). 
Принциповим у питанні виплати виробничої премії є її розмір, який прямо залежить від конкретних результатів праці працівника, які оцінюються відповідно до раніше визначених показників преміювання.
Премія, яка відповідно до умов трудового договору (контракту) пов`язана з виконанням виробничих завдань і функцій працівника та має заздалегідь обумовлені працівником і роботодавцем критерії (показники) преміювання, є обов`язковою виплатою, розмір якої залежить від конкретних результатів роботи працівника.
Виплата премій як заходу заохочення є правом роботодавця, вона не може мати обов`язкового характеру, тобто, не може бути передбачена контрактом як обов`язок роботодавця.
Натомість виплата премій, передбачених системою оплатою праці, що є складовою структури заробітної плати, є обов`язком роботодавця, передбаченим укладеним з працівником контрактом.
З огляду на викладене, Верховний Суд, вважав, що відсутні підстави для відступлення від правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 27.01.2021 року в справі № 464/1369/18 щодо дискреційних повноважень роботодавця з виплати працівникові премій як обов`язкових складових заробітної плати та способу захисту порушених прав у подібних правовідносинах.
Згідно з роз`ясненнями Міністерства праці України документ p0247697-03, поточна редакція - прийняття від 04.03.2003 року економія фонду оплати праці в Україні - це різниця між затвердженим кошторисом (плановим фондом) і фактично витраченими коштами на зарплату за певний період. Це невикористаний ресурс, який утворюється через вакансії, відпустки без збереження зарплати, лікарняні або невиплачені премії. Вона використовується для преміювання, надбавок або створення резерву.
Відтак, посилання позивача на те, що згідно з фінансовою звітністю ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» за 9 місяців 2024 року та 9 місяців 2025 року підприємство отримало прибуток, самі по собі не свідчать, що на підприємстві була економія фонду оплати праці, що б давало право у межах цієї економії здійснювати преміювання.
Також суд враховує, що відповідно до п. 3.2 загаданого вище Положення про преміювання, підставою для нарахування та виплати премії для працівників підприємства є наказ директора, проект якого готується відповідальним за ведення кадрової роботи до останнього робочого дня місяця, за який здійснюється преміювання.
При цьому, судом з`ясовано, що жодних наказів про преміювання як ОСОБА_1 , так і інших працівників за 2-4 квартали 2025 року, за 2025 рік, а також до державних свят Трійця (Великдень), День Української Державності 15.07.2025 року, День Незалежності України 24.08.2025 року, День захисників і захисниць України 01.10.2025 року, до дня заснування підприємства 14.09.2025 року, до 45-річного ювілею, та до професійного свята День бухгалтера 16.07.2025 року, ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» не видавалось та премії не виплачувались.
Крім того, суд зазначає, що за своєю правовою природою премія є заохочувальною виплатою, яка залежить від умов преміювання, результатів роботи та відповідного управлінського рішення роботодавця.
Колективний договір та Положення про преміювання на які посилається позивач не містять норм, які б зобов`язували роботодавця здійснювати преміювання автоматично або виключно з підстави настання певної календарної дати чи факту перебування працівника у трудових відносинах.
Навпаки, зазначеними актами передбачено, що премії виплачуються в межах економії фонду оплати праці, за наявності відповідних умов та на підставі наказу керівника підприємства. 
Відсутність такого наказу свідчить про відсутність належної правової підстави для нарахування та виплати премії. 
Також з огляду на зміст Положення про преміювання працівників за виробничі результати роботи (Додаток № 3 до Колективного договору), затвердженого 01.09.2014 року, таке преміювання відбувається лише за виробничі результати роботи і належить до заохочувальних виплат та не знаходиться в площині імперативно передбачених законодавством виплат, оскільки премії за підсумками роботи підприємства за 2-4 квартали 2025 року, за 2025 рік, а також до державних свят Трійця (Великдень), День Української Державності 15.07.2025 року, День Незалежності України 24.08.2025 року, День захисників і захисниць України 01.10.2025 року, до дня заснування підприємства 14.09.2025 року, до 45-річного ювілею, та до професійного свята День бухгалтера 16.07.2025 року, є винагородами, що мають разовий характер і застосовуються як захід заохочення працівника на підставі ст. ст. 140, 143-146 КЗпП України, не є гарантованою для працівника і може йому не нараховуватися роботодавцем.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.
Оскільки, суд не знайшов правових підстав для задоволення позову в зв`язку необґрунтованістю заявлених позовних вимог, питання щодо дотримання позивачем визначених ст. 233 КЗпП України строків звернення до суду за вирішенням трудових спорів не вирішується.
Поряд із цим, суд вказує, що ст. 104 ЦК України передбачено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Під приєднанням розуміють, що одна юридична особа приєднується до іншої. Суб`єкт, що приєднується, припиняє існування, а всі права й обов`язки переходять до юридичної особи, до якої відбулося приєднання.
Відповідно до ч. 5 ст. 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.
Юридична особа є такою, що припинилась, з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення. Злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюється за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом - за рішенням суду або відповідних органів державної влади.
З огляду на те, що ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» перебуває у процесі припинення та відповідний запис до Реєстру не внесений, тому позивач скористався своїм правом на визначення відповідача та звернувся до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного інтересу, в тому числі й до останнього, пред`явивши вимоги про солідарне виконання обов`язку разом із ДП «Відновлення критичної інфраструктури».
Однак, відповідно до ч. 1 ст. 55 ЦПК України у разі припинення юридичної особи або в інших випадках заміни особи у правовідносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони на будь-якій стадії цивільного процесу. Заявлені позовні вимоги про стягнення заробітної плати за своєю природою адресуються одному роботодавцю (боржнику) у відповідних матеріальних правовідносинах.
За умов приєднання правопопередник не зберігає самостійного «паралельного» статусу боржника щодо тих самих зобов`язань, оскільки такі зобов`язання переходять до правонаступника, як до єдиного носія прав та обов`язків.
За умов універсального правонаступництва одночасна участь первісного боржника та його правонаступника у справі як сторін з однаковим обсягом обов`язків створює процесуальне дублювання, що суперечить суті інституту правонаступництва (ст. 55 ЦПК України), ускладнює визначення належного суб`єкта виконання судового рішення, створює ризики суперечливого формулювання резолютивної частини рішення та потенційні проблеми на етапі виконання, а також не відповідає принципам процесуальної економії та визначеності складу сторін у справі.
Сам факт перебування ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» у стані припинення означає, що юридична особа ще не виключена з ЄДР, однак це не змінює правової природи приєднання, як підстави універсального правонаступництва. 
З урахуванням проведеної реорганізації шляхом приєднання та подальшого перейменування, належним відповідачем у справі є саме ДП «Відновлення критичної інфраструктури», як правонаступник.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що ДП «Відновлення критичної інфраструктури» стало правонаступником усіх майнових і немайнових прав та обов`язків правопопередника, в тому числі прав та обов`язків сторони у спірних трудових правовідносинах, тому в задоволенні позовних вимог до ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» необхідно відмовити як до неналежного відповідача, що є самостійною та достатньою підставою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року в справі № 523/9076/16-ц).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 19, 76-81, 82, 89, 141, 158, 258, 259, 263, 264, 265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Відновлення критичної інфраструктури», Державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів» про стягнення заробітної плати - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко