ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
і м е н е м У к р а ї н и

06 травня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/2228/26	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 (надалі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - відповідач, ГУПФ України в Полтавській області), у якому просила:
- визнати протиправними дії ГУПФ України в Полтавській області щодо ненадання інформації та документів на адвокатські запити від 12.02.2026 № 12/02-К та від 20.02.2026 № 20/02-К, що подані адвокатом Малофєєвим А.І. в інтересах ОСОБА_1 , чим порушено конституційне право позивача на отримання кваліфікованої правничої допомоги та доступ до інформації про себе; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області надати адвокату Малофєєву А.І. (як представнику позивача) інформації та документів на адвокатські запити від 12.02.2026 № 12/02-К та від 20.02.2026 № 20/02-К для їх передання ОСОБА_1 ; 
- постановити окрему ухвалу у порядку статті 249 КАС України щодо систематичного порушення відповідачем законодавства про адвокатуру та зловживання владними повноваженнями.
Позовні вимоги обґрунтував посиланням на те, що відповідач безпідставно відмовив у наданні інформації на підставі адвокатських запитів від 12.02.2026 №12/02-К, від 20.02.2026 №20/02-К.

2. Позиція відповідача. 

Відповідач позов не визнав. У наданому до суду відзиві на позов представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність /а.с. 21-24/. Свою позицію мотивував посиланням на те, що адвокатські запити адвоката Малофєєва А.І. не містили чітко визначених повноважень адвоката щодо отримання персональних даних клієнта; договір про надання правничої допомоги, який міг би містити в собі чітко визначені повноваження адвоката щодо отримання персональних даних клієнта, до Управління наданий не був, а згода на обробку персональних даних, підписана позивачкою, не містила назву документу та всіх його реквізитів, що посвідчує особу позивачки.

3. Процесуальні дії у справі. 

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників. 
За приписами пункту 1 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію. 
Відповідно до частини третьої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Обставини справи 

ОСОБА_1 перебуває на обліку у ГУПФ України в Полтавській області, як одержувач пенсії, що учасники справи не заперечують. 
ОСОБА_2 відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" має право на зайняття адвокатською діяльністю, що підтверджено копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Полтавської області від 09.04.2019 №6 /а.с. 12 - зі звороту/. 
12.02.2026 адвокат Малофєєв А.І. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до ГУПФ України в Полтавській області із адвокатським запитом вих.№12/02-К, у якому просив у встановлений законом 5-денний строк надати: 
- засвідчену копію Рішення (Розпорядження), прийнятого за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про перерахунок пенсії на підставі архівної довідки № К04.1.1-11/10953-1271 від 16.08.2024; 
- у разі, якщо станом на дату отримання цього запиту таке Рішення не прийняте - вказати причин порушення 10-денного строку розгляду заяви, встановленого ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV; 
- розгорнутий розрахунок пенсії (протокол/розпорядження), що став підставою для виплати пенсії у розмірі 6669,12 грн, із помісячним зазначенням сум заробітку, які були фактично враховані, та тих, що були безпідставно виключені на підставі Акту № 0500-1003-1/3538 від 12.12.2025; 
- інформацію про можливість добровільного усунення виявлених порушень шляхом врахування заробітної плати Клієнтки у повному обсязі згідно з архівною довідкою (враховуючи підтвердження її достовірності самим Актом перевірки) та проведення відповідної доплати в досудовому порядку /а.с. 4/.
До адвокатського запиту адвокат Малофєєв А.І. долучив копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордер /а.с. 5, зокрема зі звороту/.
У листі від 16.02.2026 відповідач повідомив адвоката Малофєєва А.І. про відмову у наданні інформації з матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 , оскільки останній не надав ГУПФ України в Полтавській області згоду на розголошення конфіденційної інформації (персональних даних) /а.с. 10/.
20.02.2026 адвокат Малофєєв А.І. повторно звернувся до ГУПФ України в Полтавській області із адвокатським запитом вих.№20/02-К в інтересах ОСОБА_1 , до якого долучив заяву ОСОБА_1 про надання згоди на передачу персональних даних /а.с. 11, 12/.
Відповідач у листі від 25.02.2026 повідомив про відмову у наданні інформації щодо ОСОБА_1 на адвокатський запит адвоката Малофєєва А.І. від 20.02.2026, оскільки згода на обробку персональних даних не містить реквізитів документа заявника, що посвідчує її особу /а.с. 14-15/. 
На цій підставі, позивачка звернулась до суду за захистом порушеного права.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини 

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Статтею 32 Конституції України передбачено, що не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. 
Статтею 34 Конституції України встановлено право кожного вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. 
Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” передбачено, що під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).
Відповідно до абзацу першого частини другої статті 24 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.
За змістом статті 5 Закону України "Про інформацію", кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Згідно зі статтею 20 Закону України "Про інформацію", за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації", у силу статті 3 якого право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.
Статтею 4 Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлено, що доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.
У силу пункту 2 частини першої статті 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації", доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
Частиною першою статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлено, що інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація; службова інформація.
Стаття 7 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначає, що конфіденційна інформація – інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.
Згідно з частиною другою статті 21 Закону України "Про інформацію", конфіденційною є інформація про фізичну особу, інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, а також інформація, визнана такою на підставі закону. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, якщо інше не встановлено законом.
За змістом частин першої та другої статті 11 Закону України "Про інформацію" інформація про фізичну особу (персональні дані) – відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.
Відповідно до положень статті 5 Закону України "Про захист персональних даних", персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою.
Конституційний Суд України в пункті 3.3 рішення від 20.01.2012 у справі №2-рп/2012 даючи офіційне тлумачення частин першої, другої статті 32 Конституції України, зазначив, що інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) – це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сім`ї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, пов`язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування. Така інформація про фізичну особу та членів її сім`ї є конфіденційною і може бути поширена тільки за їх згодою, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. 
Згідно зі статтею 2 (а) Директиви 95/46/ЄС Європейського Парламенту і Ради "Про захист фізичних осіб при обробці персональних даних і про вільне переміщення таких даних" від 24.10.1995 "персональні дані" означають будь-яку інформацію, що стосується встановленої фізичної особи чи фізичної особи, яку можна встановити ("суб`єкт даних"); особою, яку можна встановити, є така, яка може бути встановленою прямо чи непрямо, зокрема, за допомогою ідентифікаційного коду або одного чи більше факторів, притаманних фізичним, фізіологічним, розумовим, економічним, культурним чи соціальним аспектам її особистості. 
Відповідно до частини другої статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 
1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 
2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 
3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні. 
У силу частини восьмої цієї статті, обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.
Пунктом 2 частини другої статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках, зокрема якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону. 
При цьому відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації (частина друга статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації").
Крім того відповідно до частини четвертої статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

Оцінка судом обставин справи 

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Предметом цього спору є правомірність відмови ГУПФ України в Полтавській області у наданні інформації на адвокатські запити адвоката Малофєєва А.І. від 12.02.2026 та 20.02.2026, подані в інтересах ОСОБА_1 . 
Як зазначено вище, адвокат Малофєєв А.І. звернувся до ГУПФ України в Полтавській області з адвокатськими запитами, у яких просив надати інформацію та документи з пенсійної справи ОСОБА_1 , як клієнта, на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги.
Частиною першою статті 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правничої допомоги клієнту. 
До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється. 
Адвокатський запит не може стосуватися надання консультацій і роз`яснень положень законодавства.
Суд враховує, що адвокат Малофєєв А.І. разом із адвокатськими запитами надав відповідачу копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордер про надання правничої допомоги ОСОБА_1 . 
Тож адвокатські запити ОСОБА_2 від 12.02.2026 та 20.02.2026 відповідали вимогам частини першої статті 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Суд також враховує, що запитувана інформація була створена суб`єктом владних повноважень і на виконання його владних повноважень, а отже є такою, що відноситься до публічної інформації.
Відповідач у якості підстави для відмови у наданні запитуваної інформації визначив конфіденційність останньої, посилаючись на приписи статті 32 Конституції України.
Оцінюючи правомірність відмови суб`єкта владних повноважень у наданні інформації на адвокатський запит, суд виходить з такого. 
У силу статті 2 Закону України "Про доступ до публічної інформації" метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації. Цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.
У контексті спірних відносин слід врахувати, що адвокатські запити від 12.02.2026 та 20.02.2026 адвокатом Малофєєвим А.І. подані з метою надання правничої допомоги клієнту - ОСОБА_1 , а запитувана інформація стосувалась безпосередньо клієнта, а не третіх (сторонніх) осіб. 
При цьому ордер на надання правничої допомоги містив відомості про те, що договором на надання правової (правничої) допомоги права адвоката не обмежуються. 
А оскільки спірні відносини стосувались отримання інформації адвокатом про свого клієнта на підставі адвокатського запиту, до їх правового регулювання слід застосовувати саме Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". 
Відповідно до частини третьої статті 21 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат забезпечує захист персональних даних про фізичну особу, якими він володіє, відповідно до законодавства з питань захисту персональних даних.
Частинами першою та третьою статті 22 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатською таємницею є будь-яка інформація, що стала відома адвокату, помічнику адвоката, стажисту адвоката, особі, яка перебуває у трудових відносинах з адвокатом, про клієнта, а також питання, з яких клієнт (особа, якій відмовлено в укладенні договору про надання правничої допомоги з передбачених цим Законом підстав) звертався до адвоката, адвокатського бюро, адвокатського об`єднання, зміст порад, консультацій, роз`яснень адвоката, складені ним документи, інформація, що зберігається на електронних носіях, та інші документи і відомості, одержані адвокатом під час здійснення адвокатської діяльності. 
Обов`язок зберігати адвокатську таємницю поширюється на адвоката, його помічника, стажиста та осіб, які перебувають у трудових відносинах з адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням, а також на особу, стосовно якої припинено або зупинено право на заняття адвокатською діяльністю. Адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання зобов`язані забезпечити умови, що унеможливлюють доступ сторонніх осіб до адвокатської таємниці або її розголошення.
Тож будь-яка отримана адвокатом інформація, що містить персональні дані про клієнта, є адвокатською таємницею, яку адвокат зобов`язаний захищати відповідно до законодавства з питань захисту персональних даних.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно відмовив у наданні адвокату Малофєєву А.І. інформації на підставі його адвокатських запитів від 12.02.2026 та 20.02.2026.
Доводи відповідача про те, що разом із запитом від 12.02.2026, що отриманий ГУПФ України в Полтавській області 13.02.2026, не було надано згоду ОСОБА_1 на поширення конфіденційної інформації суд відхиляє, оскільки у силу абзацу другого частини першої статті 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" забороняється вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів, окрім посвідчених адвокатом копій свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги. 
З цих підстав суд також визнає необґрунтованими твердження відповідача про необхідність долучення до адвокатського запиту договору про надання правничої допомоги клієнту із визначеним у ньому повноважень адвоката. 
Щодо посилань відповідача на відсутність у заяві ОСОБА_1 від 20.02.2026 про надання згоди на передачу персональних даних реквізитів документа заявника, що посвідчує її особу, суд зауважує, що законом не визначено форму надання згоди на обробку персональних даних та вимоги до її змісту, тоді як роз`яснення Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 08.11.2014 не є нормативно-правовим актом. 
Суд зауважує, що за змістом частини першої статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Тож відмова ГУПФ України в Полтавській області у наданні документів та інформації з пенсійної справи ОСОБА_1 на адвокатські запити адвоката Малофєєва А.І. порушує право позивачки на отримання професійної правничої допомоги, а тому є неправомірною. 
Зважаючи на встановлені в ході розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Щодо клопотання представника позивачки про постановлення окремої ухвали стосовно дій ГУПФ України в Полтавській області, суд зауважує, що відповідно до частини першої статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. 
Таким чином, окрема ухвала є способом реагування суду на виявлені у ході розгляду справи порушення відповідачем норм закону. При цьому постановлення окремої ухвали є правом суду, що реалізується залежно від встановлених судом фактичних обставин справи. 
У цій справі неправомірні дії відповідача щодо відмови у наданні інформації та документів на адвокатські запити представника позивачки були предметом судового спору, за результатами якого суд ухвалив рішення про задоволення позовних вимог.
З урахуванням наведеного, порушене право позивачки у спірних відносинах може бути відновлене шляхом розгляду по суті її позовних вимога та ухвалення рішення суду про їх задоволення, внаслідок чого суд не заходить підстав для постановлення окремої ухвали.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивачка при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 1064,96 грн, що зарахований до спеціального фонду Державного бюджету України /а.с. 17, 18/.
Як визначено частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Зважаючи на задоволення позовних вимог ОСОБА_1 повністю, понесені нею судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1064,96 грн належить стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФ України в Полтавській області. 
Докази понесення позивачкою витрат на професійну правничу допомогу наразі у матеріалах справи відсутні, з урахуванням чого підстав для їх розподілу під час ухвалення рішення суду немає. 
Водночас позивачка та/або її представник мають право звернутись до суду з окремою заявою щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України. 

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 132, 134, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд 

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити. 
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у наданні інформації та документів на адвокатські запити від 12.02.2026 № 12/02-К та від 20.02.2026 № 20/02-К, що подані адвокатом Малофєєвим Артемом Івановичем в інтересах ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області надати адвокату Малофєєву Артему Івановичу інформацію та документи на адвокатські запити від 12.02.2026 № 12/02-К та від 20.02.2026 № 20/02-К для надання професійної правничої допомоги ОСОБА_1 .
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1064,96 грн (одна тисяча шістдесят чотири гривні дев`яносто шість копійок). 
У задоволенні клопотання представника позивача про постановлення окремої ухвали відмовити. 
Позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ).
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 13967927; вул. Гоголя, 34, м. Полтава, Полтавська область, 36000). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Олександр КУКОБА