Справа № 212/1972/26 
2/212/3068/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 червня 2026 року м. Кривий Ріг 

Покровський районний суд міста Кривого Рогу у складі: головуючого судді
Шевченко Л.В., за участю: секретаря судового засідання Чуприни Я.Е., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у місті Кривому Розі позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Міністерство оборони України, ОСОБА_3 
про визнання відсутнім права на одноразову допомогу,

ВСТАНОВИВ:

16.02.2026 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою.
Позивач у позовній заяві повідомляє суд про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 загинув син позивача – військовослужбовець ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в зареєстрованому шлюбі між позивачем та ОСОБА_2 .
Згідно з сповіщенням ІНФОРМАЦІЯ_3 від 01.12.2025 року №ГПП12533, направленого на адресу дружини сина ОСОБА_3 , старший солдат ОСОБА_4 , військовослужбовець ВЧ НОМЕР_1 під час виконання службових обов`язків із забезпечення оборони України, загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 в районі н.п. Курилівка, Куп`янського району, Харківської області.
Чинним законодавством України передбачено призначення та виплату членам сім`ї та батькам загиблого військовослужбовця одноразової грошової допомоги.
Позивач вважає, що відповідач як батько загиблого військовослужбовця не має права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з ухиленням від виконання обов`язків щодо утримання загиблої (померлої) особи за її життя, з огляду на наступне.
13.09.1997 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб.
У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4 .
Проте шлюбні відносини не склались, відповідач не працював, роблячи вигляд що начебто їде на роботу, а насправді витрачав час на вирішення власних, не пов`язаних з роботою, справ. За відсутності у відповідача роботи, та відповідно будь-якого іншого доходу, утримання її і їх сина, повністю відбувалось за рахунок батьків позивача.
У липні-серпні 2001 року відповідач прийшов до квартири, яку орендували для проживання сім`ї, разом з незнайомою жінкою, і запропонував позивачу разом із сином, якому на той момент виповнилось 3 роки, залишити квартиру, оскільки відповідач мав намір у подальшому проживати у квартирі разом із іншою жінкою. Відповідачу було байдуже щодо місця проживання відповідача з дитиною та за які кошти будуть жити члени його сім`ї. Позивач була змушена разом із сином залишити квартиру та у подальшому проживати разом із батьками, оскільки позивач власного майна не має.
Отже, починаючи з літа 2001 року шлюбні відносини фактично припинили своє існування. З моменту окремого проживання, відповідач жодного разу не цікавився ні станом здоров`я сина, а ні його вихованням, матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини взагалі не надавав.
У зв`язку з фактичною відмовою відповідача надавати позивачу кошти на утримання малолітньої дитини, позивач була змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі частини з всіх його видів доходів починаючи з 29.08.2002 року до досягнення дитиною повноліття.
На виконання рішення сулу з відповідача за його місцем роботи ТзОВ «Терміт» за період з 16.12.2002 по 01.01.2003 року на утримання дитини було стягнуто аліментів у сумі 35,31 грн. Це єдине утримання, зроблене роботодавцем з відповідача у зв`язку з його звільненням з роботи за власним бажанням. Після звільнення з роботи відповідач не працював або приховував місце роботи, аби унеможливити виконання рішення суду з утримання аліментів з його заробітної плати (доходу). У добровільному порядку жодних грошових сум та утримання дитини позивач не отримала.
Позивач також вказує, що вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 20.11.2003 року у справі № 1-1033-203 відповідач був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України з призначенням покарання у вигляді 1 року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України відповідача було звільнено від призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік.
У судовому засіданні відповідач запевнив суд, що обов`язково працевлаштується та буде сплачувати аліменти у визнаних судом.
Проте, незважаючи на кримінальне покарання та на обіцянки щодо виплати аліментів на малолітнього сина, після набрання вироком суду законної сили до досягнення сином повноліття, відповідач у якості виплати гроші не надав.
14.07.2005 року шлюб між позивач на відповідачем був розірваний.
В період з 29.08.2002 року до 01.01.2016 року (досягнення сином повноліття), позивач аліментів на утримання сина від відповідача не отримувала.
Така протиправна поведінка відповідача свідчить про те, що відповідач фактично відмовився від виховання та утримання малолітнього сина, подальші обставини свідчать про те, що після розірвання шлюбу до досягнення сином повноліття, відповідач жодним чином не цікавився подальшою долею сина, не надавав матеріальної допомоги на його утримання, навіть, не зважаючи на судове рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дитини та притягнення до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів на утримання дитини.
Ухвалою Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 23.02.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання на 19.03.2026 року правилами загального позовного провадження.
19.03.2026 року справу було відкладено на 22.04.2026.
Ухвалою Покровського районного суду міста Кривого Рогу було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 14.05.2026.
14.05.2026 року розгляд справи було відкладено на 27.05.2026.
Позивач до суду з`явилась, наполягала на задоволенні позовних вимог.
Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував. 
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спорту ОСОБА_3 до суду не з`явилась, проте через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності та не заперечувала щодо задоволення позовної заяви
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністерства оборони України до суду не з`явився, проте надав до суду пояснення. У своїх поясненнях представник зазначає, що право батьків на отримання грошової допомоги ґрунтується на юридичному факті спорідненості та відповідному правовому статусі. Статтею 16-4 Закону № 2011-ХХІІ визначено вичерпний перелік підстав, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються або у її призначенні може бути відмовлено. Перелік підстав є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню. Також, зазначено, що за відсутності рішення суду, яким встановлено факт ухилення відповідача від виконання обов`язку щодо утримання загиблого військовослужбовця, правові підстави для усунення його від права на отримання одноразової грошової допомоги відсутні. Представник третьої особи просив суд врахувати пояснення при вирішенні справи та прийняти законне на обґрунтоване рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову з урахуванням такого.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20).
В силу вимог статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).
За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд встановив, що 13.09.1997 року між ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 13.09.1997 укладено шлюб, про що видано Свідоцтво НОМЕР_2 , про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 13 вересня 1997 року зроблено запис № 175. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_3 » (арк.с.5).
ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 , батьками якого згідно Свідоцтва про народження НОМЕР_3 , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 15.01.1998 року, є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (арк.с.6).
14 липня 2005 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 444 від 2005 року липня місяця 14 числа. Після реєстрації розірвання шлюбу прізвище залишено « ОСОБА_3 », видано свідоцтво серії НОМЕР_4 (арк.с.7).
Згідно копії рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 19.09.2002 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання сина ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_6 в розмірі частини з усіх видів доходу з 29.08.2002 року до повноліття дитини (російською мовою) (а.с.8).
Також, до матеріалів справи надано копію виконавчого листа від 19.09.2002 року на виконання вищевказаного рішення суду (а.с.9) та надано копію відміток підприємств, установ і організацій про відрахування із заробітку боржника, де зазначено, що відбулось стягнення з ТзОВ «ТЕРМІТ» 16.12.2002 року у сумі 35,31 грн. (а.с.10).
З наданої позивачем копії вироку Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 20.11.2003 року вбачається, що ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_7 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 164 КК України у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 було звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік (а.с.11), що не заперечувалося відповідачем. 
Частина 1 ст.164 КК України станом на день вчинення правопорушення (з 29.08.2002 по 01.09.2003) передбачала покарання у виді виправних робіт на строк до одного року або обмеженням волі на той самий строк за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), а також злісне ухилення батьків від утримання неповнолітніх або непрацездатних дітей, що перебувають на їх утриманні. 
Тобто судом було встановлено факт злісного ухилення ОСОБА_3 від сплати встановлених рішенням суду коштів (аліментів) на утримання сина ОСОБА_9 , 1998 року народження.

В судовому засіданні 14.05.2026 було встановлено, що відповідач має паспорт, у якому вказано прізвище « ОСОБА_11 », а не « ОСОБА_4 » як вказує позивач у позовній заяві.
14.05.2026 року відповідач через канцелярію суду надав копію паспорту згідно якого у паспорті зазначено прізвище « ОСОБА_11 », хоча у позовній заяві позивач зазначає « ОСОБА_4 ». До матеріалів позовної заяви додані копія свідоцтва про укладення шлюбу та розірвання шлюбу, у яких вказано що шлюб укладався (розірвано) ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
03.12.2007 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , Жовтневим РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області видано паспорт НОМЕР_5 .
Згідно статті 84 ЦПК України, у випадках коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб які беруть участь у справі є складнощі, суд за їх клопотанням, зобов`язаний витребувати такі докази. Докази, які вимагає суд, направляються до суду безпосередньо. За неповідомлення суду про неможливість подати докази, а також за неподання доказів, у тому числі з причин, визнаних судом неповажними, винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.
Оскільки тільки 14.05.2026 суду стало відомо про різність в написанні прізввища відповідача, то для повного та всебічного розгляду справи, керуючись засадами змагальності та диспозитивності, суд вважав за необхідне витребувати з Покровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України та територіального підрозділу Державної міграційної служби України відділу № 10 у місті Кривому Розі інформацію щодо відомостей про зміну прізвища ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , громадянином України.

На виконання Ухвали Покровського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про витребування доказів від 14.05.2026 по справі № 2/212/3068/26 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Міністерство оборони України. ОСОБА_3 про визнання відсутнім права на одноразову допомогу Відділ № 10 у м. Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області повідомив, що за обліками Відділу № 10 у м. Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області значиться громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_5 , виданого 03.12.2007 Жовтневим РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області у зв`язку із псуванням паспорта громадянина України серії НОМЕР_6 , виданого 09.08.2004 року Жовтневим РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області, яким був документований у зв`язку із втратою паспорта громадянина України серії НОМЕР_7 , виданого 01.12.2000 року Жовтневим РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області. Даним паспортом громадянин був документований у зв`язку із обміном паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_8 , виданого Жовтневим РВВС м. Кривий Ріг.
Також повідомлено, що паспорт серії НОМЕР_7 був виданий на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . При цьому підстави зміни написання прізвища не вказані при документуванні громадянина паспортами серії НОМЕР_6 та НОМЕР_5 , які видані на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Підстави для зміни написання прізвища не вказані при документуванні громадянина паспортами, які видані на ім`я « ОСОБА_2 » (а.с.81-85).
В судовому засіданні 08.06.2026 відповідач підтвердив, що дійсно змінював паспорт.

Згідно копії сповіщення сім`ї померлого (загиблого) військовослужбовця від 01 грудня 2025 року № ГПП/12533, надісланого ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_8 старший солдат ОСОБА_4 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , відданий військовій присязі на вірність Українському народу, мужньо виконавши військовий обов`язок, під час виконання службових обов`язків із забезпечення оборони України, загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 в районі н. п. Курилівка, Куп`янського району, Харківської області (а.с.3). 

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_9 у віці 27 років, про що 10 числа грудня місяця 2025 року складено відповідний актовий запис № 1019, місце смерті Україна, Харківська область, Куп`янський район, Курилівка, про що Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 10 грудня 2025 року видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_9 .

Таким чином, наданими суду доказами встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6 , який вказаний відповідачем у позовні заяві, є однією особою і є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 і цей факт має бути встановлений судовим рішенням.

Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області 19.08.2005 складено актовий запис № 627 та видано свідоцтво НОМЕР_10 про укладення шлюбу між ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_11 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП НОМЕР_12 , після укладення шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_13 » (копія довідки «Дія») (арк. с.89-90). 

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_14 (матір позивача), ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які є мешканками будинку АДРЕСА_1 та які в присутності власника житлового приміщення ОСОБА_18 (матері відповідача) склали акт про те, що ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживав з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , за адресою АДРЕСА_2 з 2004 по 2012 рік. Підписи сусідів (кв. АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 ) підтвердила підписом голова правління ОСББ «КР Ватутіна43/9» Москаленко В.М.
Свідок ОСОБА_14 дала показання про те, що ОСОБА_2 не приймав участі у вихованні свого сина, він по життю більше не робив, ніж робив, пив, гуляв, крав у мене гроші, ще й бився. Брав «тормозки» наче б то ходив на роботу, а сам з дівчатами гуляв, забував приходити додому, до сина. Коли вони жили на квартирі, то ОСОБА_19 привів 15-річну дівчину, а дружину та сина «викинув» на площадку, аліменти не платив. В коли «запахло грошима», став дитину любити. Його навіть на весілля син не запросив. Може бабуся і дідусь (батьки ОСОБА_20 ) і приймали участь, допомагали іноді, а ОСОБА_21 – ні.
Свідок ОСОБА_17 дала показання, що проживає в тому ж будинку, що батьки ОСОБА_22 (відповідача) з 1984 року. Ваня виріс в неї на очах. Дитина жила разом з ними, з 2004 по 2012 рік ОСОБА_21 займався з дитиною «вплотну», а на вихідні дні – матір дитину забирала. Чи був одружений ОСОБА_21 тоді, коли дитина в них жила, - не знає.
Свідок ОСОБА_16 повідомила суду, що ОСОБА_21 проживає в квартирі АДРЕСА_6 , жив у батьків, з 2004 по 2012 роки він водив дитину на кружки, в школу, дитина займалася грою на «гармошці».
Свідок ОСОБА_15 дала показання про те, що ОСОБА_23 (загиблий ОСОБА_4 ) з 1 по 3 клас вчився в інтернаті, де вона працює. Батько водив його, коли в 2005 році робили ремонт, то він ( ОСОБА_21 ) допомагав робити ремонт. Вона працювала у спальному корпусі помічником вихователя, з 13 до 15 години діти спали в інтернаті, з 17 до 19 -прогулянка, з 19 до 20 вечеря, потім діти, що залишалися ночувати – готувалися до сну. ОСОБА_23 ніколи ночувати не залишався, його забирали або бабуся або батько.
Втім, у суду є певні сумніви у достовірності показань свідків відповідача, оскільки на запитання суду: «чому їм так запам`яталося, що саме з 2004 по 2012 роки ОСОБА_6 виховував ОСОБА_9 , утримував, що в цей період ОСОБА_9 проживав з батьком, а на вихідні його забирала матір. Свідок ОСОБА_17 показала суду (пряма цитата):"Як мені сказали, що я повинна була сказати, що ОСОБА_21 дійсно займався своїм сином, так як говорилося, що ОСОБА_21 повністю від сина відмовився. Свідок зазначила, що ОСОБА_9 проживав із батьком, бабусею та дідусем, завжди гуляв із сином та водив сина на гуртки. Свідку дали документ, який вона підписала, і там зазначалося період спільного проживання з 2004 року по 2012 рік. Мати відповідача їй показала акт про фактичне місце проживання. Свідку було сказано конкретні роки проживання. 
Суд критично оцінює акт фактичного проживання від 04.06.2026 № 1/26, наданий відповідачем, оскільки 1) в акті невірно зазначено прізвище та ім`я ОСОБА_24 – вказано « ОСОБА_11 », 2) видачу акта обстеження на факт проживання особи без реєстрації місця проживання за даною адресою (на основі письмових свідчень сусідів) здійснює орган місцевого самоврядування (реєстраційний орган) або голова правління ОСББ. Чому саме з 2004 року (не вказано з якого місяця) та не вказано по який місяць, день 2012 року. 
До тогот ж цей акт був складений після першого судового засідання та після підготовчого судового засідання, про наявність будь-яких документів відповідач не вказував. Акт був долучений оскільки до судового засідання відповідач заявив клопотання про допит свідків, які були доставлені до зали суду.
Вирок, згідно якого ОСОБА_2 засуджено за несплату аліментів, набрав законної сили 05.12.2003 року. Останній був звільнений від призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік. Тобто, за даними акту саме у 2004 році відповідач почав займатися вихованням дитини, водити його на кружки. 
В судовому засіданні відповідач повідомив, що він не звертався до суду з приводу встановлення способу участі у вихованні дитини, щодо позбавлення батьківських прав матері, бо з його слів та слів сусідів матір не займалася вихованням сина ОСОБА_9 , тому що з 2004 по 2012 рік син жив з ним та його батьками. Також ОСОБА_2 висловив таку думку: а для чого йому платити аліменти, якщо дитина живе разом з ним. Однак, згідно акту дитина проживала з 2004 року з ним, а він не платив аліменти щонайменш з серпня 2002 року, тому що у вересні 2002 року Жовтневим районним судом вже було ухвалено рішення про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_7 на утримання сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Суд не виключає, що дитина певний час перебувала у бабусі й дідуся, але це жодним чином не доводить, що саме батько займався вихованням та утриманням ОСОБА_4 . 
ОСОБА_25 звернула увагу суду на те, що з 2005 року, коли вона вийшла заміж за ОСОБА_12 ,, батьком для її дитини був відчим і пізніше її син став називати його батьком. Надала суду фото з соцмереж, на якому ОСОБА_9 та ОСОБА_26 і допис « ОСОБА_27 батько за віру та підтримку», 18.11.2019 року. Як пояснила позивачка, ОСОБА_9 виконував свій військовий обов`язок ще з часів АТО. 
Судом також окремо було встановлено, що вироком у справі № 212/4525/17 ОСОБА_2 було засуджено за ст.122 ч.1 КК України у зв`язку вчиненням кримінального правопорушення по відношенню до жінки, 1959 року народження.
Оцінка суду.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і наразі триває.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (надалі - Постанова № 168 у редакції, чинній станом на день виникнення даних правовідносин), якою врегульовано питання деяких виплат військовослужбовцям, особам начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, зокрема одноразової грошової допомоги сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-12 цієї постанови.
Відповідно до абз. 1, 2 п. 2 Постанови № 168 особам, які мають право на виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, а також їх смерті внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через три роки після поранення (контузії, травми, каліцтва), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 млн. гривень.
Розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період воєнного стану під час виконання ним обов`язків військової служби не може становити менше 15 млн. гривень.

Судом було встановлено, що ОСОБА_4 загинув під час виконання службових обов`язків із забезпечення оборони України.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі за текстом - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується серед іншого у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби.
Згідно зі статтею 16-1 цього Закону у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги серед інших мають вдова (вдівець) та батьки загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті).
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168 установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» від 09 грудня 2023 року №3515-IX внесено зміни до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме статтю 16-4доповнено пунктом 2 наступного змісту:
«2. Одноразова грошова допомога не призначається особі, яка умисно позбавила життя чи вчинила замах на особу (осіб), яка (які) має (мають) відповідно до цього Закону право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або притягалася до адміністративної чи кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення щодо загиблої (померлої) особи, за рішенням суду, яке набрало законної сили.
У призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги може бути відмовлено або її виплата припинена чи призупинена особі, щодо якої рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено факт ухиляння від виконання обов`язку щодо утримання загиблої (померлої) особи за її життя».

Між сторонами існує спір про право на отримання одноразової грошової допомоги, припинення виплати допомоги відповідачу вплине на розмір допомоги позивачу та третій особі - ОСОБА_3 , у якої є дитина. 
Хмельницький апеляційний суд у постанові від 16.09.2025 у справі № 684/54/25 провадження № 22-ц/820/1999/25 вказував: «сама конструкція норми частини 2 статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII свідчить про триваючий характер цих правовідносин «у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги може бути відмовлено або її виплата припинена чи призупинена особі, щодо якої рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено факт ухиляння від виконання обов`язку щодо утримання загиблої (померлої) особи за її життя. Тобто, законом прямо передбачено можливість припинення вже призначеної виплати чи її призупинення в разі встановлення факту ухиляння особи-набувача виплати від виконання обов`язку щодо утримання загиблої (померлої) особи за її життя».
Дніпровський апеляційний суд у постанові від 12.01.2024 року у справі № 212/646/23 провадження № 22-ц/803/314/24 у правовідносинах на час яких ще не були внесені зміни до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII (не доповнено ст.16-4) вказував, що відповідач ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків відносно загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 , тому, як наслідок, він має бути усунутий від права на отримання і виплату одноразової грошової допомоги родинам загиблих при виконанні обов`язків піж час проходження військової служби в східних регіонах України або участі в організації надання допомоги учасникам військових дій в східних регіонах України.
Згідно з приписами СК України правовий статус батьків включає сукупність прав і обов`язків, заснованих на факті споріднення з дитиною. Належне здійснення особою батьківських обов`язків, як передумова наявності батьківських прав презюмується, доки протилежне не буде встановлено у визначеному законом порядку. Такий підхід є однією з необхідних у демократичному суспільстві юридичних гарантій захисту особистих немайнових прав людини як від свавільного втручання держави, так і від зловживань з боку третіх осіб.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.ст. 150, 157, 166 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
На переконання суду, відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що він спілкувався з сином, цікавився його життям, приймав участь у його вихованні та утриманні. 
Суд приходить до висновку, що починаючи з серпня 2002 року ОСОБА_2 свої батьківські обов`язки стосовно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , належним чином не виконував, хоча, відповідно до ст. 180 СК України, зобов`язаний був утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто до 2016 року, фактично самоусунувся від його виховання, матеріальної допомоги не надавав, а тому існують всі підстави для усунення відповідача від права на отримання державної грошової допомоги, пов`язаної із загибеллю військовослужбовця. 

Таким чином, оцінивши досліджені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у судовому засіданні доведено факт ухиляння відповідача від виконання обов`язку щодо утримання свого сина ОСОБА_9 , що підтверджується вироком суду від 20.11.2003 року, за яким ОСОБА_3 було засуджено за статтею ч. ст. 164 КК України, рішенням суду про примусове стягнення з відповідача аліментів з 19.09.2002 року і загальна сума сплачених коштів становить 35,31 грн.
Окрім того, суд зауважує, що відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів того, що він не ухилявся від утримання сина, а виконував свої батьківські обов`язки щодо його утримання, брав участь у його вихованні та піклувався про нього.

Враховуючи викладені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що у зв`язку із доведенням факту ухиляння відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання загиблого сина - військовослужбовця ОСОБА_4 , права позивача ОСОБА_1 , яка самостійно займалась вихованням та утриманням сина, мають бути захищенні шляхом задоволення її позовної вимоги про визнання відсутнім у відповідача права на одноразову грошову допомогу.
Позивач у позовній заяві не просить стягнути з відповідача судовий збір, сплачений за подання позовної заяви. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує ст. 141 ЦПК України, тому він відноситься за рахунок позивача. 
Керуючись статтями 2, 12, 13, 76-81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» суд,-

УХВАЛИВ:

Вважати належним відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 у віці 27 років, про що 10 числа грудня місяця 2025 року складено відповідний актовий запис № 1019, місце смерті Україна, Харківська область, Куп`янський район, Курилівка, про що Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 10. грудня 2025 року видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_9 .

Позовну заяву ОСОБА_1 – задовольнити.

Визнати відсутнім у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , права на одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю його сина – військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання службових обов`язків із забезпечення оборони України у період воєнного стану в районі населеного пункту Курилівка, Куп`янського району, Харківської області, у зв`язку із встановленням судом факту ухиляння від виконання обов`язку щодо утримання загиблої (померлої) особи за її життя.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду
Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складання рішення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення складено 10.06.2026.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП – НОМЕР_12 , місце реєстрації: АДРЕСА_7 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП – НОМЕР_13 , місце реєстрації: АДРЕСА_8 .
Третя особа: Міністерство оборони України, ЄДРПОУ:00034022, місцезнаходження: 03168, м. Київ, проспект Повітряних Сил 6.
Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП НОМЕР_14 , місце реєстрації: АДРЕСА_9 .

Суддя        Л.  В.  Шевченко