ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/6758/25      Головуючий суддя І інстанції Афанасьєв В. О.
Провадження № 33/818/835/26     Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року м. Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., 
за участю секретаря - Вакули Н.С., 
захисника – Коюди М.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Салтівського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:
Цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн. (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі, 605 гривень 60 копійок.
Постановою встановлено, що 19.04.2025 о 20 год. 59 хв. в м. Харкові по вул. Гвардійців-Широнінців, 37 в м. Харкові, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «ВАЗ 21103», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «ДРАГЕР АЛКОТЕСТ 7510», результат огляду 1,94 проміле.
Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити. 
Свої апеляційні вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не з`ясував всі обставини, які мають значення для правильного розгляду справи та порушив вимоги норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на думку апелянта, матеріали справи не містять відомостей про керування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності транспортними засобами.
Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_2 було подано клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження. В обгрунтування поданого клопотання апелянт посилався на те, що він не був повідомлений про місце, день та час судового розгляду своєї справи, а про наявність судового рішення дізнався на сайті «Судова влада».
Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження відомостями матеріалів справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.
В судовому засідання під час апеляційного розгляду приймав участь захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, який повідомив, що ОСОБА_1 не зміг з`явитися з поважних причин, а позиція захисту є узгодженою. В обґрунтування своїх доводів захисник посилався на те, що матеріали справи не містять відомостей щодо керування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності транспортним засобом, а також вважав, що працівники поліції порушили порядок проведення огляду, оскільки вважав, що огляд водія був проведений несправним приладом вимірювальної техніки.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні, передбаченого п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Натомість, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджуються наявними у справі доказами, а саме: відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 305731 від 19.04.2025, в якому зазначено факт керування ОСОБА_1 19.04.2025 о 20 год. 59 хв. в м. Харкові по вул. Гвардійців-Широнінців, 37 в м. Харкові, транспортним засобом «ВАЗ 21103», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «ДРАГЕР АЛКОТЕСТ 7510», результат огляду 1,94 проміле.
Своїми діями ОСОБА_1 допустив порушення вимог, встановлених п. 2.9 «а.» Правил дорожнього руху, відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зокрема, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 305731 від 19.04.2025 року, в графі «пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначено власний підпис водія, що свідчить про те, що водія було ознайомлено із змістом вказаного протоколу, який погодився із його змістом. (а.с.1).
Відомостями акту огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а також доданої до нього роздруківки результатів проведеного огляду встановлено, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, 1.94 проміле ( а.с. 3-4). 
Відомостями довідки інспектора взводу №1 роти 1 батальйону №3 УПП в Харківській області ДПП Іщенко Г. встановлено, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія НОМЕР_2 , а тому не виконання правил дорожнього руху особою, яка притягається до адміністративної відповідальності в частині дотримання обов`язків водія є свідомими та умисними діями ОСОБА_1 .
З відомостей рапорту Є. Шипіка вбачається, 19.04.2025 під час патрулювання був виявлений транспортний засіб ВАЗ 21103 днз НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . Під час проведення процесуальних дій у водія було встановлено ознаки алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 виконав вимогу поліцейського та пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора на місці зупинки транспортного засобу. З результатом, який склав 1.94 проміле, водій погодився. Стосовно ОСОБА_1 було складено постанову ЕНА№4541196 за ч. 1 ст. 121 КУпАП, а також протокол про адміністративне правопорушення ЕПР1№305731 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відомостями відеозапису фіксації обставин правопорушення, доданого до протоколу встановлено, що працівники поліції під`їжджають до припаркованого автомобілю в якому вимикаються задні габаритні вогні. З місця водія виходить ОСОБА_1 , особу якого було встановлено за посвідченням водія. Належить врахувати, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не заперечувала факту керування транспортними засобами. Під час проведення процесуальних дій, у водія було встановлені ознаки алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою засобу вимірювальної техніки. Результат проведеного огляду, з яким погодився апелянт, склав 1.94 проміле. Належить врахувати, що під час проведення огляду працівниками поліції робився контрольний забір повітря саме з метою перевірки наявності чи відсутності алкоголю в засобі вимірювальної техніки, а також в мундштуці, який надавався водію для проведення огляду. При цьому, працівники поліції при наявності помилки газоаналізатору за наслідками кількох спроб ОСОБА_1 пройти огляд, змінили мундштук, надавши водію можливість вибору серед декількох з них, що свідчить про дотримання працівниками поліції порядку проведення огляду водія за допомого встановленого законом засобу вимірювальної техніки. Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення фактично зазначив працівникам поліції про керування транспортним засобом, а також про вживання алкогольних напоїв, а саме: пива в кількості один літр (файл: export-biccm 19 хв 30 с – 20 хв; 21 хв 50 с- 22 хв).
При цьому, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Проте ОСОБА_1 та його захисник не скористалися процесуальною можливістю та не зверталися із скаргами на їх дії до безпосереднього керівництва цих осіб з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі (ст. 267 КУпАП), зокрема протокол про адміністративне правопорушення, та інші. Також стороною захисту не надано відомостей про звернення до суду в порядку, передбаченому ст. 5, 20, 286 КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб – працівників поліції. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.
Отже, враховуючи, що сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження версії щодо незаконності дій працівників поліції під час проведення ними дій та складання матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . Разом з цим, матеріали справи не містять відповідних відомостей, які свідчать про невинуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів захисника в цій частині.
Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять відомостей керування ОСОБА_1 є безпідставними, необґрунтованими та спростовуються відомостями відеозапису.
З відомостей відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 особисто зазначає, що керував транспортним засобом (файл: export-biccm 19 хв 30 с – 20 хв), що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині. Суд звертає увагу і на те, що під час проведення процесуальних дій впродовж усього відеозапису відсутня будь-яка інша особа, яка б зазначала, що саме вона керувала автомобілем або могла керувати ним. 
Разом з тим, враховуючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за належне зазначити, що відомості рапорту не є у цій справі єдиним доказом, а оцінюється у сукупності з усім наявними у цій справі доказами, зокрема відомостями відеозапису, які свідчать про керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що відповідає приписам ст. 252 КУпАП, згідно яких, посадова особа( зокрема і суд) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Таким чином, зазначені відомості, дають підстави стверджувати, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом за вказаних у протоколі обставин.
Доводи апеляційної скарги щодо порушення працівниками поліції порядку проведення огляду в частині умов експлуатації спеціального технічного приладу є суб`єктивними та необґрунтованими з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч. 2-3 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Відповідно до приписів п.3-4 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 09.11.2015 року поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та/або сертифікат перевірки типу засобів вимірювальної техніки, та/або декларацію про відповідність та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції.
Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», який набрав чинності 01.01.2016, засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, є законодавчо регульованими засобами вимірювальної техніки. До таких засобів вимірювальної техніки відносяться і вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається. Пунктом 1 статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» встановлено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» не встановлено вимог до законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що вже перебувають в експлуатації, пов`язаних з наявністю чинних сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженого типу, які видавалися Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до 01.01.2016.
Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» визначено, що експлуатація засобів вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, здійснюється з дотриманням правил застосування таких технічних засобів, встановлених у нормативно-правових актах, і вимог щодо їх експлуатації, встановлених в експлуатаційних документах на такі засоби.
Таким чином, повірка та сертифікація є складними та відповідальними технічними діями, від яких залежить точність (похибки), якість роботи і строк служби приладів вимірювальної техніки. Ці дії включають в себе діагностику та контроль функціонування технічного приладу, тестування всіх вузлів приладу та програмного забезпечення, аналіз повідомлень про несправності та усунення помилок, перевірку пристроїв відбору проб та налаштування параметрів сенсорів та датчиків потоку. Отже, порушення вимог щодо періодичних повірок спеціального технічного засобу та його сертифікації з певною долею ймовірності може призвести до результату, який буде виходити за межі допустимої похибки.
Разом з тим, суд враховує, що пристрої для тестування алкоголю у видихуваному повітрі використовуються разом з мундштуками для відбору дихання, оскільки систему «мундштук-прилад» неможливо сертифікувати без певної конструкції мундштука.
З відомостей роздруківки результатів проведення огляду вбачається, що останнє градуювання газоаналізатору Alkotest 7510 було проведено 27.11.2024 та станом на час події було чинне. Крім того, з відеозапису вбачається, що під час проведення огляду ОСОБА_1 після декількох спроб водія пройти огляд на місці зупинки, прилад вказав на помилку, пов`язану з наявністю алкоголю у системі «мундштук-прилад». З цього приводу працівники поліції зазначили про необхідність зміни мундштуку, оскільки водій своїми попередніми спробами фактично зробив мундштук непридатним для подальшого використання, про що саме і свідчила помилка алкотестеру. Після чого, ОСОБА_1 повторно обрав один із запропонованих мундштуків для проведення огляду. Результат проведеного огляду після повторного негативного контрольного забору повітря, склав 1.94 проміле. З результатом водій фактично погодився, щодо проведення медичного огляду клопотань працівникам поліції не заявляв. При цьому, суд апеляційної інстанції, враховує, що ОСОБА_1 під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП фактично повідоми працівників поліції про вживання алкоголю, а саме: пива у кількості один літр.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, процедуру проведення огляду водія на стан сп`яніння у цій справі дотриманою, а апеляційні доводи в цій частині суб`єктивними та безпідставними.
Оцінюючи відомості всіх доказів у справі як окремо, так і в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: керування транспортного засобу у стані алкогольного сп`яніння. 
Так, згідно з вимогами п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 2.9 «а» ПДР встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
Пунктом 1. 9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які обумовлюють необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому доводи апеляційної скарги на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції є безпідставними.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
п о с т а н о в и в :

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку апеляційного оскарження – задовольнити, поновивши строк на апеляційне оскарження Салтівського районного суду м Харкова від 13 листопада 2025 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Салтівського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя         С.К. Шабельніков