ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/312/25  Номер провадження 22-ц/814/1338/26	Головуючий у 1-й інстанції Косик С. М.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.
судді Дорош А.І., Триголов В.М.
за участю секретаря судового засідання Грицак А.Я.
розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві справу за апеляційною скаргою адвокатки Сарибекян Марусі Самвелівни, представниці ОСОБА_1 , на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 28 жовтня 2025 року (час ухвалення судового рішення з 14:37:58 до 16:00:00; дата виготовлення повного текста судового рішення – 07 листопада 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні,
треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; Міністерство оборони України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд 

у с т а н о в и в:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною заявою, просила суд ухвалити рішення, яким встановити факт її перебування на утриманні її колишнього чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , по день смерті.
Заявлені вимоги мотивувала такими обставинами.
З 20 жовтня 2012 року позивачка ОСОБА_1 з ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням суду від 11 грудня 2023 року.
Позивачка є особою з інвалідністю 3 групи безстроково, починаючи з 01.03.2016 року.
26.02.2022 року ОСОБА_4 мобілізовано до лав Збройних Сил України. Під час проходження військової служби він постійно підтримував зв`язок з позивачкою та сином, приїжджав до них у відпустку, утримував пересилаючи грошову допомогу, яка була для позивачки постійним і основним джерелом існування.
04.02.2024 року ОСОБА_1 отримала сповіщення про те, що ОСОБА_4 03.02.2024 року зник безвісті під час виконання бойового завдання біля н.п. Авдіївка Донецької області, а в подальшому 08.05.2024 року про те, що він загинув під час стрілецького бою та мінометного обстрілу противником біля н.п. Авдіївка Донецької області.
На звернення позивачки про призначення їй одноразової грошової допомоги, у зв`язку з загибеллю її колишнього чоловіка ОСОБА_4 , її документи ІНФОРМАЦІЯ_3 були повернені для доопрацювання, а саме надання документів, які підтверджують що вона перебувала на утриманні загиблого військовослужбовця.
Позивачка вважає, що факт її перебування на утриманні ОСОБА_4 підтверджується доданими до позову доказами здійснення останнім грошових переказів на її рахунок, а також показаннями свідків.
ОСОБА_1 у період з 2023 року до 2024 року в середньому отримувала щомісяця до 2 000,00 грн, при цьому ОСОБА_4 постійно здійснював їй грошові перекази в значно більших сумах, а тому основним і постійним джерелом засобів її існування була допомога з боку її чоловіка.
Встановлення факту перебування її на утриманні загиблого колишнього чоловіка необхідне для реалізації права на отримання матеріальних виплат та гарантій передбачених законодавством.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 28 жовтня 2025 року у задоволенні позову відмовлено за недоведеністю. 

Додатковим рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 09 грудня 2025 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 8 000 грн витрат на правничу допомогу. 

В апеляційній скарзі адвокатка Сарибекян М.С., представниця ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норми процесуального і матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення заяви.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що суд помилково з порушенням вимог ст.89 ЦПК України витлумачив пояснення позивачки і надані у справу докази, визнавши їх суперечливими.
Суд поверхнево дослідив матеріали справи, зокрема неправильно встановив, з якого часу позивачка є інвалідом третьої групи, оскільки згідно долученої до позову копії довідки позивачка є інвалідом з 01.03.2016 року безстроково.
Висновки суду про те, що позивачка не довела ту обставину, що вона була членом сім?ї ОСОБА_4 і перебувала на його утриманні, суперечать наданим у справу доказам, які детально проаналізовані в апеляційній скарзі, зокрема довідки про доходи ОСОБА_1 і виписки по рахунку ОСОБА_4 , з яких убачається, що ОСОБА_4 окремо перераховував кошти на банківську картку свого сина ОСОБА_2 . 

У відзиві адвокатка Євграфова О.О., представниця ОСОБА_3 , посилаючись на необгрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду залишити без змін.
Наголошується, що доводи апеляційної скарги про доведеність перебування позивачки на повному утриманні ОСОБА_4 спростовується доказами, які надані самою позивачкою.
Зокрема, звертається увага на встановлений судом факт про те, що позивачка ще у 2016 році, а потім двічі після мобілізації ОСОБА_4 подавала позови про розірвання шлюбу із ОСОБА_4 , стверджуючи у поданих суду заявах про фактичне припинення шлюбних відносин із ОСОБА_4 .
Стверджується, що ОСОБА_4 під час проходження служби перераховував у добровільному порядку кошти позивачці для утримання їхнього сина, оскільки він проживав із матір?ю (позивачкою), окрім того, суд обгрунтовано взяв до уваги, що ОСОБА_4 перераховував кошти також іншим особам, зокрема своїй матері ОСОБА_3 , яка після зникнення сина безвісті, займалася його пошуком, отримала його тіло і здійснила його поховання без будь-якої участі позивачки. що достеменно спростовує її доводи про збереження сімейних відносин із ОСОБА_4 .
Підкреслюється, що доводи позивачки про розмір її доходів грунтується лише на довідках, які містять інформацію лише про розмір внесків до Пенсійного фонду України, проте у справу не надано доказів про розмір заробітної плати позивачки. Тобто справа не містить доказів про те, що отримані позивачкою кошти були єдиним джерелом існування для неї; жоден із допитаних судом свідків, на показання яких зроблене посилання в апеляційній скарзі, не зміг повідомити хоча б приблизно розмір доходів позивачки з урахуванням заробітної плати і пенсії, яку вона отримувала, при цьому частина свідків підтвердила доводи позивачки, інші свідки заперечували. 

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін з таких підстав.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З матеріалів справи вбачається,  ОСОБА_1 є особою з інвалідністю третьої групи по загальному захворюванню та зареєстрована по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки до акту огляду медико-соціальною комісією від 01.03.2016 року та копією паспорта ОСОБА_1 (а.с.9-11,27 т.1).
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 24.04.2003 року (а.с.16 т.1).
Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 11.12.2023 року шлюб між ОСОБА_1 – позивачкою по справі, і ОСОБА_4 був розірваний (а.с.18,19 т.1).
ОСОБА_4 26.02.2022 року на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» був призваний у Збройні Сили України під час мобілізації, який в період з 13.04.2023 по 17.05.2023 та з 23.12.2023 по 03.02.2024 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України перебуваючи у районах смт Ямпіль Краматорського району Донецької області та м. Авдіївка Донецької області (а.с.146,148 т.1).
Відповідно до сповіщення сім`ї №55 від 04.02.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_5 адресованого ОСОБА_1 повідомлено, що її чоловік солдат ОСОБА_4 зник безвісти під час виконання бойового завдання 03.02.2024 року під час стрілецького бою та мінометного обстрілу противником біля н.п. Авдіївка Донецької області (а.с.20 т.1).
Відповідно до сповіщення сім`ї №61 від 08.05.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_5 адресованого ОСОБА_2 повідомлено про те, що його батько солдат ОСОБА_4 загинув під час виконання бойового завдання ІНФОРМАЦІЯ_6 під час стрілецького бою та мінометного обстрілу противником біля н.п. Авдіївка Донецької області (а.с.21 т.1).
З наданих витягу з наказу ІНФОРМАЦІЯ_5 №223 від 03.03.2024 року та акту службового розслідування було встановлено, що ОСОБА_4 зник безвісти під час стрілецького бою та мінометного обстрілу противником групи евакуації 03.02.2024 року в районі н.п. Авдіївка Донецької області, службове розслідування завершено (а.с.163-169 т.1).
За інформацією з Витягу з наказу ІНФОРМАЦІЯ_5 №137 від 16.05.2024 року ОСОБА_4 , який вважався безвісно відсутнім військовослужбовцем з 03.02.2024 року на підставі свідоцтва про смерть вирішено виключити із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_5 та зняти з всіх видів забезпечення з 13.05.2024 року та вказано, що смерть пов`язана з проходженням військової служби (а.с.147 т.1).
Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12024170450000089 від 06.02.2024 року зазначено, що 06.02.2024 року заявник ОСОБА_2 звернувся до ВП №3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області про те, що 03.02.2024 року зник безвісти його батько ОСОБА_4 під час виконання бойового завдання під час стрілецького бою та мінометного обстрілу противником поблизу н.п. Авдіївка Донецької області про що і були внесені дані відомості до ЄРДР (а.с.230-233 т.1).
У Витязі з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин №20240401-15 від 01.04.2024 року на запит ОСОБА_5 зазначено, що з 18.03.2024 року ОСОБА_4 набув статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин (а.с.170,171 т.1).
ОСОБА_3 зверталася з заявами до Департаменту інформатизації МВС України, ІНФОРМАЦІЯ_5 , Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України з заявами щодо отримання інформації про її сина ОСОБА_4 (а.с.172-179 т.1).
Згідно довідки ВП №3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області від 19.02.2024 року ОСОБА_3 визнана потерпілою у кримінальному провадженні №12024170450000089 від 06.02.2024 року за фактом зникнення безвісти її сина військовослужбовця ОСОБА_4 (а.с.180 т.1).
В акті прийому-передачі тіл (останків) загиблих Оборонців України №466 зазначено, що тіло загиблого ОСОБА_4 було передано спочатку 09.05.2024 року ОСОБА_6 , а потім ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_7 (а.с.234 т.1).
Як убачається з лікарського свідоцтва про смерть №466 від 06.05.2024 року та копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 від 13.05.2024 року ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_6  в м. Авдіївка Донецької області під час воєнних дій (а.с.22-24 т.1).
Згідно наданих квитанцій та накладної вбачається, що ОСОБА_2 здійснював покупку ритуальних товарів, а також був замовником меморіальної дошки ОСОБА_4 (а.с.228,229,232 т.1).
У листі замовленні №23 від 22.02.2025 року замовником надгробного спорудження та інших робіт для ОСОБА_4 зазначена ОСОБА_3 (а.с.199 т.1).
16.05.2024 року Машівська селищна рада вирішила виплатити кошти жителя громади, зокрема одноразову грошову допомогу сім`ям загиблих (померлих) під час дії воєнного стану Захисників та Захисниць України, для вирішення соціально-побутових питань та встановлення пам`ятних знаків на могилах загиблих (померлих) по 10 000,00 грн, зокрема ОСОБА_2 , члену сім`ї ОСОБА_4 , військовослужбовця ЗСУ, який загинув під час виконання бойового завдання ІНФОРМАЦІЯ_6 біля н.п. Авдіївка Донецької області в бою за Україну (а.с.182 т.1).
Листом від 04.11.2024 року виконавчий комітет Машівської селищної ради Полтавської області повідомив ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_2 сину загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 було виплачено одноразову грошову допомогу для вирішення соціально-побутових питань та встановлення пам`ятних знаків на могилах загиблих на підставі його письмового звернення та наданих відповідних документів (а.с.183 т.1).
20.05.2024 року після смерті ОСОБА_4 приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Рой Т.В. заведено спадкову справу, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №77019906 від 20.05.2024 року (а.с.26 т.1).
У витязі з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №11/д від 07.02.2025 року зазначено, що після розгляду поданих документів ОСОБА_1 – колишньою дружиною померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 внаслідок поранення отриманого 03.02.2024 року у період дії воєнного стану, солдата ОСОБА_4 вирішено повернути документи ОСОБА_1 на доопрацювання з метою надання документів, які підтверджують, що вона перебувала на утриманні загиблого військовослужбовця, що дають право на отримання одноразової грошової допомоги (а.с.49 т.1).
За рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 18.06.2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково та вирішено визнати за ОСОБА_1 право власності на частину транспортного засобу ВАЗ 21058, 1986 року випуску та на частину причепу бортового, 2011 року випуску. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.156-162 т.1).
Як убачається з платіжних інструкцій від 27.01.2024, 16.01.2024, 31.12.2023, 24.12.2023, 15.12.2023, 13.11.2023 та 11.09.2023 року платник ОСОБА_4 здійснював переказ власних коштів отримувачу ОСОБА_1 у розмірі 30 050,00 грн, 5 025,13 грн, 10 050,00 грн, 10 050,00 грн, 8 040,20 грн, 7 035,18 грн та 10 050,00 грн (а.с.28-34 т.1).
З виписки наданої АТ КБ «ПриватБанк» за період з 01.01.2023 року по 24.12.2024 року вбачається, що ОСОБА_4 здійснював зокрема і перекази коштів різним особам (а.с.59- 67 т.1).
За інформацією з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування сформованою 04.04.2025 року Пенсійним фондом України за формою ОК-5 та ОК-7 відомо, що застрахована особа ОСОБА_1 отримували дохід за такі звітні роки: з 1999 - 2003, з 2005-2009, з 2016 – 2025 рік (а.с.51-57 т.1).

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції врахував, що з копії судового рішення від 11.12.2023 року, яким розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , вбачається, що, звертаючись у жовтні 2023 року до суду з позовом про розірвання шлюбу, ОСОБА_1 вказувала, що шлюб з ОСОБА_4 фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки та просить час на примирення не надавати (а.с.18,19 т.1).
З ухвали про відкриття провадження від 05.06.2023 по справі № 948/1389/23 убачається, що ОСОБА_1 зверталася до суду у травні 2023 з позовом про розірвання шлюбу та вказувала, що шлюб з ОСОБА_4 фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки та просить час на примирення не надавати, вказаний позов 01.08.2023 року залишений без розгляду (а.с.153,154 т.1).
Також рішенням Машівського районного суду від 16.06.2025 року в справі №948/760/24 (а.с.156-162 т.1) встановлено, що автомобіль Wolkswagen Golf, був придбаний 20.10.2023 ОСОБА_4 за кошти, отримані останнім як військовослужбовцем у період, коли подружжя ОСОБА_4 та позивачки ОСОБА_1 не проживали разом та припинили шлюбно-сімейні відносини, а тому вказане майно не є спільним майном подружжя.
Вказаним судовим рішенням встановлено, що за інформацією АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_4 в банку емітовано карту № НОМЕР_3 , відкрито рахунок № НОМЕР_4 , відповідно до виписки за договором №б/н за період 01.01.2023 – 24.12.2024 ОСОБА_4 перерахував на ім`я ОСОБА_1 грошові кошти в загальному розмірі 260 685,00 грн. На ім`я ОСОБА_3 - кошти в загальному розмірі 157 410,00 грн.
З огляду на зазначені вище докази, твердження позивача про те, що після розірвання шлюбу вона продовжувала проживати однією сім`єю з ОСОБА_4 , вести спільне господарство без реєстрації шлюбу, суд визнав необґрунтованими та такими, що суперечать наявним у справі доказам. Надані позивачкою докази є суперечливими та не підтверджують факт спільного проживання позивачки та ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу.
Позивачкою не надано суду доказів, що вона є членом сім`ї ОСОБА_4 та про відсутність у неї інших джерел доходів, та що ОСОБА_4 виконував обов`язок щодо її утримання, оскільки позивачка періодично працювала та отримувала заробітну плату, отримує пенсію як особа з інвалідністю 3 групи.
Той факт, що загиблий надавав періодичну матеріальну допомогу позивачці шляхом переказу коштів не є достатнім доказом перебування її на утриманні, а є лише констатацією факту надання батьком грошової допомоги, в тому числі на навчання сина ОСОБА_8 .

Апеляційний суд, перевіряючи доводи апеляційної скарги, керується такими міркуваннями.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Пунктом 2 ч.1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року у справі № 308/17634/23 та у постановах Верховного Суду від 18 березня 2026 року (справа № 339/471/24), від 08 квітня 2026 року (справа № 274/5542/24) викладені такі висновки щодо застосування норми права у спірних правовідносинах.
«…для цілей визначення того, чи є особа утриманцем у розумінні чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, необхідно встановити, чи має така особа право на призначення пенсії в разі втрати годувальника за приписами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
«…положення статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку № 975 свідчать, що для цілей призначення та отримання одноразової грошової допомоги утриманці визначаються відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_4 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , отже з огляду на наведені висновки Верховного Суду у цій справі, перш за все, слід встановити, чи виникло у ОСОБА_1 за станом на дату загибелі (смерті) ОСОБА_4 право на отримання одноразової допомоги з урахуванням приписів ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції за станом на 03 лютого 2024 року.
Згідно ст.16-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції за станом на 03 лютого 2024 року) у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). 
Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
Відповідно до ст.30 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у редакції за станом на 03 лютого 2024 року право на пенсію в разі втрати годувальника мають 
непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.
Батьки військовослужбовців, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, мають право на призначення дострокової пенсії за віком, після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років, за наявності страхового стажу не менше 25 років - для чоловіків і не менше 20 років - для жінок.
Непрацездатними членами сім`ї вважаються:
а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;
б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю;
в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або якщо вони є особами з інвалідністю.
Відповідне зниження пенсійного віку жінкам, установлене абзацом першим цього пункту, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року;
г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати;
д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.
Дружина (чоловік) годувальника, померлого внаслідок причин, зазначених у пункті "а" статті 20 цього Закону, має право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до пункту "д" частини четвертої цієї статті незалежно від того, працює (проходить військову службу) вона (він) чи ні.
Вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), мають право на пенсію в разі втрати годувальника до закінчення навчальних закладів, але не більш як до досягнення ними 23 років. Діти-сироти мають право на пенсію в разі втрати годувальника до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні.
У разі смерті осіб, зазначених у пунктах "а"-"д", "з" статті 1-2 цього Закону, які загинули (померли) при виконанні службових обов`язків під час проходження військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаного під час виконання цих обов`язків, і були посмертно нагороджені державними нагородами України або колишнього Союзу РСР, непрацездатні члени сім`ї осіб, зазначені в частині четвертій цієї статті, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника, мають право на встановлення до пенсії надбавки за умов та в розмірах, що встановлюються Законом України "Про пенсії за особливі заслуги перед Україною".
Для батьків і дружин (чоловіків) окремих категорій загиблих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом Кабінет Міністрів України може встановлювати інші умови призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника.
Згідно ст.31 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.
Отже, за змістом наведених нормативних актів, які регулювали спірні правовідносини за станом на час виникнення спірних правовідносин – 03 лютого 2024 року (дата смерті ОСОБА_4 ), право на отримання одноразової допомоги мали непрацездатні члени сім?ї померлого, зокрема, дружина, які перебували на повному утриманні військовослужбовця, який помер (загинув). 
Як установлено у цій справі шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 розірваний рішенням суду від 11 грудня 2023 року, тобто за два місяці до загибелі ОСОБА_4 .
Доводи ОСОБА_1 про те, що після розірвання шлюбу між нею і ОСОБА_4 збереглися фактичні сімейні відносини не мають значення для правильного вирішення цієї справи з огляду на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 14 травня 2026 року (справа №580/1977/25), згідно яких: 
«26. Ключовим правовим питанням спору є право позивачки на отримання пенсії в разі втрати годувальника, як колишня дружина померлого військовослужбовця, яка після розірвання шлюбу з померлим неофіційно проживала з ним перед його смертю однією сім`єю (факт встановлено в судовому порядку) та при цьому не перебувала на його повному утриманні, та яка станом на момент звернення до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії досягла 55-річного віку.
27. Колегія суддів зазначає, що спосіб викладення ч. 2 та 4 ст. 30 Закону № 2262 ХІІ свідчить про чітке й однозначне визначення кола осіб, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника. Зі змісту цих норм вбачається, що перелік непрацездатних членів сім`ї, яким може бути призначена пенсія у зв`язку із втратою годувальника - військовослужбовця, є персоніфікованим і вичерпним. Вони не містять правил, згідно з якими до непрацездатних членів сім`ї такого померлого годувальника можна відносити осіб за іншими критеріями (ознаками) визначення поняття сім`ї, прикладом якого є спільне проживання і ведення господарства, спільний побут, набуття характерних взаємних прав та обов`язків.
Натомість ужиті в Законі № 2262-XIІ поняття «чоловік» та «дружина» позначають одного з подружжя, тобто особу, яка перебувала у зареєстрованому шлюбі з померлим годувальником.»
Отже, суд першої інстанції виконав вимоги ст. 89 ЦПК України, дав правильну оцінку поданим доказам і зробив правильний по суті висновок про недоведеність обставин, з існуванням яких закон пов?язує можливість визнання у судовому порядку факту перебування позивачки на повному утриманні ОСОБА_4 , що давало б їй право на отримання одноразової допомоги у зв?язку із смертю (загибеллю) останнього. 
В апеляційній скарзі не наведено обгрунтованих доводів про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які є підставою для скасування рішення суду першої інстанції. 
Керуючись ст.367, ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу адвокатки Сарибекян Марусі Самвелівни, представниці ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 28 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати виготовлення повного текста постанови. 

Повний текст постанови виготовлений 27 травня 2026 р. 

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді А.І. Дорош 

В.М. Триголов