УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/14770/25 Головуючий у 1-й інст. Пилипюк Л. М. 
Категорія 43 Доповідач Бондар  О. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року           м. Житомир
Житомирський апеляційний суд у складі колегії суддів: Бондар О. О. (суддя-доповідач), Галацевич О. М., Панкеєвої В. А.,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 03 квітня 2026 року, ухвалене у складі головуючого судді Пилипюк Л.М. у місті Житомир,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідування у місті Хмельницькому, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
1. 23 грудня 2025 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Корольовського районного суду міста Житомира з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідування у місті Хмельницькому (далі – відповідач, ТУ ДБР у місті Хмельницькому) та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.
2. Позивач просив стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50000 грн шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. 

Короткий зміст оскарженого рішення суду першої інстанції
3. 03 квітня 2026 року Корольовський районний суд міста Житомира ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову.
4. Рішення мотивовано тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами завдання йому моральної шкоди, наявність такої шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між ймовірною шкодою та діями/бездіяльністю відповідача. 

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги 
5. Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та 03 травня 2026 року подав апеляційну скаргу до Житомирського апеляційного суду через електронний кабінет підсистеми ЄСІКС «Електронний суд».
6. В апеляційній скарзі просив: «скасувати рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03 квітня 2026 року у справі № 296/14770/25 та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити».
7. В апеляційній скарзі посилається на незаконність рішення суду першої інстанції, оскільки, на думку позивача, суд порушив вимоги щодо повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи.
8. Позивач вказує, що ухвалюючи оскаржене рішення, суд першої інстанції не врахував таке: 
- саме незаконне процесуальне рішення органу досудового розслідування стало причиною необхідності звернення позивача до суду; 
- факт скасування постанови слідчого підтверджує її передчасність та незаконність; 
- держава несе відповідальність за неналежне здійснення досудового розслідування; 
- ефективний судовий захист передбачає не лише скасування незаконних рішень, але й відшкодування завданої шкоди. 
9. Крім того, позивач вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме: статті 23, 1167, 1173, 1174 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), безпідставно не визнав наявність протиправності дій органу досудового розслідування та дійшов помилкового висновку про відсутність моральної шкоди попри очевидний причинно-наслідковий зв`язок між незаконними діями та заподіяною шкодою.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
10. 26 травня 2026 року відповідач подав відзив на апеляційну скаргу через електронний кабінет підсистеми ЄСІКС «Електронний суд».
11. У відзиві на апеляційну скаргу ТУ ДБР у місті Хмельницькому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить залишити без змін рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03 квітня 2026 року у справі № 296/14770/25.
12. Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, відповідач посилається на правові висновки Верховного Суду в аналогічних справах та вказує, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, після повного і всебічного з`ясування обставин справи, що виключає підстави для його скасування. 
13. Відзив від Державної казначейської служби України на апеляційну скаргу станом на час апеляційного розгляду справи не надійшов, що відповідно до положень частини 3 статті 360 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Інші письмові заяви, які надійшли до апеляційного суду
14. 08.06.2026 до Житомирського апеляційного суду від позивача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу.
15. У відповіді на відзив, позивач зазначає, що відзив ТУ ДБР у місті Хмельницькому не спростовує основних доводів апеляційної скарги, наявні у справі докази в повній мірі підтверджують заявлені у справі позовні вимоги і відповідачем не спростовані, а посилання на постанову слідчого від 05.11.2025 про закриття кримінального провадження є безпідставним, оскільки відповідач не надав копії відповідної постанови, як доказ у справі. 

Рух справи в суді апеляційної інстанції
16. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.05.2026 визначено склад суду для розгляду справи № 296/14770/25: Бондар О. О. (суддя-доповідач), Галацевич О. М., Панкеєва В. А.
17. Ухвалою від 08 травня 2026 року Житомирський апеляційний суд відкрив апеляційне провадження у справі. Після проведення підготовчих дій Житомирський апеляційний суд ухвалою від 25 травня 2026 року призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами

Мотивувальна частина

Обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанції 
18. Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Житомирі) ТУ ДБР у м. Хмельницькому здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12021065400001348 від 23.06.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 365 КК України, щодо можливих неправомірних дій працівників УПП в Житомирській області стосовно ОСОБА_2 .
19. Старший слідчий ТУ ДБР у місті Хмельницькому постановою від 23 грудня 2022 року закрив кримінальне провадження № 12021065400001348 від 23.06.2021 у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
20. Позивач, як потерпілий у цьому кримінальному провадженні, оскаржив вказану постанову до Богунського районного суду міста Житомира.
21. Ухвалою від 22.05.2023 Богунський районний суд міста Житомира скаргу задовольнив та скасував постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) ТУ ДБР у м. Хмельницькому від 23.12.2022 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12021065400001348.
22. Ухвала мотивована посиланнями на те, що прийняте слідчим процесуальне рішення про закриття кримінального провадження на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення) є передчасним, оскільки проведення досудового розслідування без оцінки всіх обставин, на які посилався заявник у своїй заяві про вчинення кримінального правопорушення, фактично свідчитиме про неповноту розслідування, а також невиконання слідчим передбаченого частиною 2 статті 9 КПК України обов`язку.
23. Неповноту розслідування слідчий суддя обґрунтував посиланнями на 
те, що слідчим не надано доказів проведення огляду аудіозапису, наданого потерпілим, відібрання зразків голосів, які зафіксовані на аудіозаписі, призначення та проведення судової криміналістичної експертизи матеріалів та засобів відео, звукозапису, винесення постанови про визнання речовими доказами оптичного диску з відеозаписами та аудіозаписами, витребування та долучення до матеріалів досудового розслідування посадової інструкції поліцейських роти ТОР УПП в Житомирській області для з`ясування їх повноважень. 
24. На виконання вказаної ухвали суду прокурором у кримінальному провадженні 02.06.2023 відновлено досудове розслідування у кримінальному провадженні та 05.06.2023 в порядку статті 36 КПК України слідчому надані письмові вказівки про проведення слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій.
25. 06 червня 2023 року Житомирська обласна прокуратура листом №20-2387-21 повідомила позивача про розгляд його скарг до Офісу Генерального прокурора та Житомирської обласної прокуратуру та вказала, що перевіркою встановлена передчасність дій слідчого щодо закриття кримінального провадження, а також про вжитті заходи на усунення негативних наслідків таких дій, зокрема щодо відновлення досудового розслідування та надання письмових вказівок слідчому.
26. Водночас у вказаному листі Житомирська обласна прокуратура повідомила позивач, що його клопотання про відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування та призначення іншого слідчого постановою прокурора у кримінальному провадженні залишене без задоволення. Копія вказаної постанови вказана в додатках до цього листа.
27. Також позивачу в цьому листі роз`яснене право звернутися із дисциплінарною скаргою до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів на дії прокурора у кримінальному провадженні, якщо йому відомі відповідні факти вчинення ним дисциплінарного проступку.
28. Посилаючись на інформацію, що вказана в ухвалі Богунського районного суду міста Житомира від 22.05.2023 у справі 295/6144/23, листі Житомирської обласної прокуратури від 06.06.2023, а також постанову ТУ ДБР у місті Хмельницькому від 23 грудня 2022 року про закриття кримінального провадження, позивач звернувся в суд з позовом про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.
29. В обґрунтування завданої моральної шкоди позивач зазначив, що вона полягає у тому, що слідчий безпідставно та передчасно прийняв рішення про закриття даного кримінального провадження; слідчий порушив його права передбачені статтею 56 КПК України; коли він ознайомився з постановою про закриття кримінального провадження йому стало зле, піднявся тиск та стало погано через цей факт. Вказує, що в той час він не тільки злився та погано себе почував, а й розчарувався щодо даного органу, у нього пропала довіра до правоохоронних органів, протягом майже 10 днів у нього змінився звичайний спосіб життя, він хвилювався, перебував у стресі, читав законодавчі документи та готував скаргу до суду на постанову слідчого і це завдавало йому душевних страждань та незручності. Також позивач розумів, що він буду змушений приймати участь у судовому засіданні по цій скарзі і йому було важко це пережити. 
30. Крім того, позивач вказав, що у нього зірвалися його життєві плани, відбулося погіршення стосунків з оточуючими людьми, а викладені обставини вказують на підірване довіру до органів досудового розслідування, зокрема Державного бюро розслідувань.

Позиція апеляційного суду 
31. Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
32. Апеляційний суд заслухав суддю-доповідача, вивчив матеріали справи, перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення з огляду на таке.

Оцінка висновків суду першої інстанцій 
33. Рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. ( частини 1 – 5 статті 263 ЦПК України).
34. Апеляційний суд уважає, що рішення суду першої зазначеним вимогам відповідає, та робить такі висновки.
35. Спір між сторонами виник у зв`язку із закриттям кримінального провадження, яке, на думку позивача, завдало йому моральної шкоди в розмірі 50 000 грн, тобто спірні правовідносини є деліктними.
36. Деліктні правовідносини – це позадоговірні зобов`язання, що виникають внаслідок заподіяння шкоди (майнової чи моральної) однією особою іншій. 
37. Питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, що не регулюються нормами Кримінального процесуального кодексу України, а суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який є підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.
38. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статей 1173 та 1174 ЦК України.
39. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції керувався тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявності складу цивільного правопорушення, який є необхідною умовою для покладення на державу відповідальності за шкоду, завдану рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Застосовуючи положення статей 1173, 1174 ЦК України, суд врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду в аналогічних справах.
40. Суд апеляційної інстанції вважає такі висновки правильними, оскільки метою деліктної відповідальності є відновлення порушеного права та відшкодування заподіяної шкоди, у випадку її наявності. Залежно від характеру порушення відновлення права може бути досягнуто як одночасно з відшкодуванням шкоди, так і без застосування такого способу захисту, якщо поновлення порушеного права саме по собі забезпечує належний захист інтересів особи. Тому сам по собі факт ухвалення та подальшого скасування незаконного рішення не свідчить автоматично про заподіяння особі моральної шкоди та не є безумовною підставою для її відшкодування. Скасування такого рішення є способом відновлення порушеного права, а для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди позивач повинен довести не лише факт незаконності відповідного рішення, а й факт заподіяння моральної шкоди, її характер та причинно-наслідковий зв`язок між такою шкодою і протиправними діями чи рішеннями відповідача.
41. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції встановив, що права позивача, як потерпілого у кримінальному проваджені, які були порушені постановою про закриття кримінального провадження відновлені завдяки механізму судового контролю за здійсненням досудового розслідування, а наявність моральної шкоди позивачем не доведена.
42. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка висловлена у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 243/9826/16-ц, від 11 лютого 2019 року у справі № 233/4186/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 646/5224/17, від 26 вересня 2018 року у справі № 638/12068/16-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 614/2328/17.
43. Суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що скасування рішення органу досудового розслідування в порядку судового контролю саме по собі не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди та не може розглядатися як достатній доказ її заподіяння. Для покладення на державу обов`язку з відшкодування моральної шкоди позивач повинен довести не лише факт незаконності відповідного рішення, а й наявність самої шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями і її заподіянням.
44. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права (статті 12 ЦПК України).
45. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
46. В підтвердження факту наявності моральної шкоди та її розміру позивач надав постанову про закриття кримінального провадження, від 23.12.2022, лист Житомирської обласної прокуратури від 06.06.2023, ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 22.05.2023 у справі №295/6144/23.
47. Частинами 2 та 3 статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
48. Презумпція наявності моральної шкоди статтями 1173, 1174 ЦК України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин сторін, не передбачена. Наявність моральної шкоди не визнана прямим наслідком кожної протиправної поведінки. А така презумпція має визначатися лише законом. Тому діє стаття 81 ЦПК України про загальний розподіл тягаря доказування. Отже, право на відшкодування моральної шкоди за нормами чинного законодавства в справах такої категорії не є матеріальною гарантією. Зазначене право на відшкодування – це процесуальна можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію.
49. В постанові Верховного Суду від 12 березня 2025 року у справі № 442/6297/22 зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеня зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.
50. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що позивач не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б у своїй сукупності підтверджували факт заподіяння йому моральної шкоди та обґрунтовували заявлений до відшкодування розмір такої шкоди. 
Посилання позивача на погіршення самопочуття, підвищення артеріального тиску, відчуття розчарування, втрату довіри до правоохоронних органів, порушення звичного способу життя, хвилювання, перебування у стані стресу та душевні страждання у зв`язку з необхідністю оскарження постанови про закриття кримінального провадження мають характер суб`єктивних тверджень і самі по собі не є достатніми для висновку про наявність моральної шкоди за відсутності належних доказів, які б підтверджували відповідні обставини.
51. Суд апеляційної інстанції зазначає, що судам слід виходити з презумпції згідно якої порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3. 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Однак, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду.
52. У постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17 Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження – емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.
53. Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції, з висновками якого апеляційний суд погоджується, правильно визначився з характером спірних правовідносин, встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, та з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оцінка аргументів, викладених у апеляційній скарзі
54. У більшій частині доводи апеляційної скарги повторюють доводи позовної заяви та виклад фактичних обставин у цій справі, яким уже надано обґрунтовану оцінку судом першої інстанції. Висновки суду першої інстанції апеляційний суд перевірив, оцінив та виклав мотиви, на підставі яких такі висновки визнано правильними в пунктах 33-53 цієї постанови.
55. Суд апеляційної інстанції погоджується з позивачем, що статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
56. Однак таке відшкодування не є автоматичним і здійснюється у випадку наявності такої шкоди в передбачений законом спосіб залежно від фактичних обставин у кожному конкретному випадку.
57. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою на підставі частини 1 статті 1176 ЦК України лише у випадках, прямо передбачених цією нормою, а саме: незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання або незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
58. За відсутності підстав для застосування частини 1 статті 1176 ЦК України відшкодування шкоди, завданої зазначеними органами, здійснюється відповідно до частини 6 цієї статті на загальних підставах, тобто з урахуванням положень статей 1173, 1174 ЦК України, які регулюють питання відповідальності держави за шкоду, завдану незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб.
59. Визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, а саме незаконного рішення відповідного органу, факту заподіяння моральної шкоди, її характеру та розміру а також прямого причинного-зв`язку між незаконним рішенням та заподіяною моральною шкодою.
60. Сам по собі факт скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження з підстав передчасності її винесення та необхідності проведення додаткових слідчих (розшукових) дій не є самостійною і достатньою підставою для задоволення позову у цій справі. Інших належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, її характеру та розміру позивачем не надано.
61. Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції проявив надмірний формалізм і неправильно оцінив докази моральної шкоди з мотивів викладених в пункті 52 цієї постанови.
62. Посилання позивача на те, що підхід суду до оцінки доказування моральної шкоди суперечить практиці ЄСПЛ, відповідно до якої, на думку позивача, оцінка моральної шкоди є складною та не потребує виключно документального підтвердження, суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки таке посилання є вибірковим та не відтворює цілісного змісту правових підходів ЄСПЛ. 
63. Апеляційний суд погоджується, що моральна шкода – це шкода, яку складно оцінити і довести, оскільки вона виражена в психічних чи фізичних стражданнях заявника. Позивач правильно посилається на те, що така шкода не потребує виключно документального підтвердження, однак вона не може бути встановлена виключно на суб`єктивних твердженнях. Доказами згідно статті 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
64. Позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження наявності моральної шкоди та її розміру, відмінного від негативного емоційного стану. 
65. Європейський суд з прав людини в питаннях відшкодування майнової та/або немайнової шкоди застосовує підхід "справедливої сатисфакції" зважаючи на всі особливості кожної справи. Суд може вирішити, що стосовно певних скарг визнання порушення Конвенції саме по собі є достатньою справедливою сатисфакцією і немає потреби надавати будь-яку грошову компенсацію. Необхідно встановити чіткий причинно-наслідковий зв`язок між заявленими збитками та стверджуваним порушенням. Суд не вдовольняється побіжним зв`язком між збитками і стверджуваним порушенням, а також припущеннями про те, що могло б відбутися. Відшкодування збитків може здійснюватися лише тією мірою, якою вони є наслідком встановленого порушення.
66. Зокрема такий підхід застосований ЄСПЛ у рішенні в справі «Білуха проти України» від 09.11.2006 заява N 33949/02.
67. Більш того, в своїй апеляційній скарзі позивач посилається на рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», однак цитує лише фрагмент висновку суду щодо відшкодування моральної шкоди у цій справі. Натомість у цій справі ЄСПЛ в пункті 96 рішення вказав таке: «З огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які, як заявниці, зіткнулися з проблемами початку або продовження свого подружнього життя, можуть зазнати страждань і тривоги. Але все ж таки, зокрема з урахуванням тих чинників, на які посилається Уряд у своєму альтернативному поданні, Суд вважає, що за обставин цієї справи визнання ним порушення є достатньою справедливою сатисфакцією. Таким чином, вимога заявниць про грошову компенсацію не може бути задоволена».
68. Судом першої інстанції у цій справі встановлено, що скарги позивача на постанову слідчого про закриття кримінального провадження були розглянуті та задоволені в межах судового контролю, а також Офісом Генерального прокурора та Житомирською обласною прокуратурою. Досудове розслідування у кримінальному провадженні було відновлено, слідчому надано відповідні вказівки щодо проведення слідчих (розшукових) дій, позивача повідомлено про результати розгляду його скарг та вжиті заходи, а також про його право оскаржити дії прокурора у кримінальному провадженні до дисциплінарного органу. Вказане свідчить про відновлення його порушених прав як потерпілого у кримінальному провадженні.
69. Доводи апеляційної скарги про неправильний висновок суду щодо відсутності причинно-наслідкового зв`язку суд апеляційної інстанції не може взяти до у ваги, оскільки недоведеність факту наявності моральної шкоди, як наслідку, виключає можливість встановити його причину. Сама лише послідовність подій, встановлена у справі, не може бути покладена в основу висновку про наявність підстав для відшкодування шкоди без встановлення всіх елементів складу цивільного правопорушення.
70. Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин та незгоди з ухваленим рішенням.

Оцінка аргументів, викладених у відзиві на апеляційну скаргу
71. Оцінюючи аргументи відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції зазначає, що загалом вони є слушними та релевантними і підтверджують законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції, яким уже надано оцінку в пунктах 33–53 цієї постанови.

Оцінка аргументів, викладених у відповіді на відзив на апеляційну скаргу
72. Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами позивача про те, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження від 05.11.2025 не була подана відповідачем як доказ у справі, а тому не може братися до уваги при вирішенні цього спору. Водночас наведена обставина сама по собі не свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції та не спростовує встановлених ним обставин, які стали підставою для відмови у задоволенні позову.
73. Інші доводи, викладені позивачем у відповіді на відзив, по суті зводяться до повторення аргументів, наведених у позовній заяві та апеляційній скарзі. Цим аргументам уже надано вичерпну оцінку судом першої та апеляційної інстанції з наведенням відповідних мотивів їх прийняття або відхилення. Водночас відповідь на відзив не містить нових доводів, обставин чи доказів, які не були враховані судом апеляційної інстанції під час перегляду справи та оцінки висновків суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
74. Статтею 374 ЦПК України визначені повноваження апеляційного суд за результатами розгляду апеляційної скарги.
75. Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
76. Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, які є наслідком повного та всебічного встановлення обставин справи, правильного тлумачення та застосування норм матеріального права із дотримання норм процесуального права, апеляційний суд уважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. 

Висновки щодо розподілу судових витрат
77. Згідно з підпунктом «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови зазначається розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції;
78. В цій справі позивач звільнений від сплати судового збору, позов залишений без задоволення, відповідачем є орган державною влади, який не заявив про понесені судові витрати, тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.
79. Керуючись статтями 141, 259, 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Житомирський апеляційний суд

УХВАЛИВ:
1.Відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 .
2.Рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 03 квітня 2026 року у справі № 296/14770/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків встановлених статтею 389 ЦПК України

Судді 
О. О. Бондар (суддя-доповідач) 
О. М. Галацевич
В. А. Панкеєва

Повний текст судового рішення складено 15 червня 2026 року.