Справа № 128/2197/25

РІШЕННЯ
Іменем України

22 червня 2026 року місто Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області
в складі:
головуючого судді Бондаренко О.І. 
при секретарі Нагірняк Т.А. 
без участі сторін, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в залі суду цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що вона є бабусею малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що мати дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та після смерті матері дитина фактично проживає з нею у АДРЕСА_1 . Також позивачка вказує, що батько дитини, ОСОБА_2 , з 2017 року участі у вихованні та утриманні дитини не бере, жодної допомоги не надає. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області у справі №128/1158/22 від 19.08.2022 року з нього стягнуто аліменти у розмірі 1/4 доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виконавчі листи видані та перебувають у державного виконавця, однак заборгованість відповідача за аліментами на утримання дитини становить 121584 грн станом на 30.04.2025 року. Також вказує, що відповідач відбував покарання в ДУ "Вінницька УВП (№1)". Відповідач був засуджений за тяжкі злочини, не бере участі у вихованні доньки, не цікавиться її життям, не забезпечує належного фізичного та духовного розвитку дитини. Згідно позову позивачка зазначає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться її життям, не спілкується з нею, не здійснює матеріальної підтримки. Дитина емоційно прив`язана до позивачки, має належні умови проживання та виховання. 
Сторони в судове засідання не з`явилися. 
Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Шикір Д.О. надав суду заяву, якою просить справу розглядати без його участі, заявлені вимоги підтримує та просить задоволити; засідання проводити без технічної фіксації. 
Відповідач ОСОБА_2 надав суду заяву про повне визнання ним заявлених позовних вимог та просить позбавити його батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; судове засідання просить провести у його відсутність. 
Третя особа Служба у справах дітей Вінницької міської ради в особі Савіцької А.М. надали заяву про розгляд справи у їх відсутність. 
Крім того, інформація щодо всіх судових справ Вінницького районного суду Вінницької області є у вільному доступі на офіційному вебпорталі «Судова влада України» за вебадресою: http://vnr.vn.court.gov.ua 
Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. 
Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, зі сторони їх належності, достатності та допустимості, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. 
ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася дитина ОСОБА_3 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.26). 
ОСОБА_1 є бабусею малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.28,19). 
Мати дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.24). 
Після смерті матері дитина ОСОБА_3 фактично проживає з бабусею - ОСОБА_1 , у АДРЕСА_1 , що підтверджено довідкою ОСББ "Першотравневе-98" (а.с.25). 
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області у справі №128/1158/22 від 19.08.2022 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти у розмірі 1/4 доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; виконавчі листи видані та перебувають у державного виконавця та заборгованість відповідача за аліментами на утримання дитини становить 121584 грн станом на 30.04.2025 року, що підтверджується відповідною довідкою державного виконавця (а.с. 9-10, 7-8, 21-23).
ОСОБА_2 з 05.01.2022 відбував покарання в державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№1)", що підтверджується відповідною довідкою (а.с. 11,18). 
Службою у справах дітей Вінницької МР надано висновок 30.07.2025 про недоцільність призначення ОСОБА_1 опікуном малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на ч. 3 ст. 60 ЦК України. 
Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. 
Водночас, Службою надано Акт обстеження умов проживання малолітньої ОСОБА_3 разом з бабусею ОСОБА_1 з якого вбачається, що для дитини облаштовано робоче місце (стіл, стілець), у меблевій стінці відведено місце для речей дитини; дитина має всі необхідні речі, засоби гігієни, шкільне приладдя, телефон та планшет; між членами сім`ї мають місце теплі родинні, довірливі стосунки та здорова атмосфера (а.с.53). 
Спірні правовідносини регулюються ст.ст.19,150,157,164-166 СК України.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частинами першою та другою статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України»).
У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дітей, інтереси яких превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо.(постанова Верховного Суду від 28.12.2024 у справі № 561/474/24)
Суд наголошує на тому, що позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Такий правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судому постановах, зокрема, від 07 лютого 2024 року в справі № 455/307/22, провадження № 61-16965св23; від 20 березня 2024 року в справі № 204/2097/22, провадження № 61-951св24; від 24 жовтня 2024 року у справі № 199/3287/23, провадження № 61-8177св24.
При цьому відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. п. 16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до принципу шостого «Декларації прав дитини», яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості.
За ст.150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні.
За ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються, від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та жорстоко поводяться з дитиною.
Суд вважає, що позовні вимоги являються законними та обґрунтованими, оскільки в ході судового розгляду, судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 свідомо виявив бажання відмовитися та самоусунутися від дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , не бере будь-якої участі у фізичному та моральному розвитку дитини, піклуванні про стан її здоров`я та моральний дух. 
14 вересня 2006 року Україною було ратифіковано Європейську соціальну хартію, переглянуту у 2007-2010 року за якою держава зобов`язалася забезпечити права дитини на належний рівень життя. 
За ст.3 Конвенції про права дитини, судова система є одним з органів держави на який також покладено обов`язок забезпечити захист інтересів дітей.
При вирішенні даного судового спору, суд виходить з положень СК України, ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 р., нормативних положень Конвенції про права дитини, що була ратифікована Україною 27.02.1991 року за положеннями якої, держава зобов`язалася приділяти особливу увагу правам дітей, які є особливо уразливою групою з огляду на їх вік, психічний та фізичний розвиток, та враховує, що діти потребують спеціального постійного нагляду та захисту, і в першу чергу враховує якнайкраще забезпечення інтересів дитини, на що вказує і ст.27 Конвенції про права дитини. 
Враховуючи, вищевикладене, суд вважає доведеним ту обставину, що батько-відповідач по справі, свідомо ухилився від дитини ОСОБА_3 не забезпечує її матеріальні, інтелектуальні, культурні, духовні потреби, не цікавиться життям дитини, підготовкою до дорослого життя належним чином, як це передбачено ст.ст.150-155 СК України, та самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, тому позов є доведеним та таким, що підлягає до задоволення. 
Відповідно до положень ст. ст. 141,142 ЦПК України, суд вирішує питання про розподіл судових витрат. З врахуванням того, що відповідачем визнано позов, тому позивачці підлягає до повернення 50 % сплаченого нею судового збору та решта 50 % стягненню з відповідача на користь позивачки. 
В частині вимог про призначення опікуном над малолітньою ОСОБА_3 її бабусю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , суд вважає за необхідне відмовити, виходячи з наступного. 
Згідно ч. 1, 2 ст. 20 Конвенції дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною.
Відповідно до ч. 4 ст. 167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим.
В силу ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.
Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (ст. 55 ЦК України).
Згідно із ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами.
Опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними (ст. 58 К України).
Орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу.
З наведеного вбачається, що підставою встановлення опіки над малолітніми особами є статус сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування. За загальним правилом встановлення опіки та піклування належить до компетенції органів опіки та піклування.
Випадки встановлення опіки та піклування відносно дітей в судовому порядку визначені наступним чином.
Суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
З наведеного вбачається, що встановлення опіки та піклування вирішується судом, коли під час розгляду інших спорів виявляється, що їх наслідком є залишення дітей без батьківського піклування.
Оскільки предметом судового розгляду є вирішення питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3 , тому вимога про призначення опікуна є такою, що заявлена передчасно. 
Керуючись ст.ст.150, 155, 164-166 СК України,ст.ст. 4, 12, 18, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 211, 223, 245, 247, 259, 263-265, 268, 280-284, 289, 354, п. 15.5 розділу XIII Прикінцевих положень ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов - задоволити частково. 
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 батьківських прав щодо малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до ч. 5 ст. 164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.
Роз`яснити, що батько, мати, які позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.
Повернути ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , розмір сплаченого судового збору в розмірі 484 грн 48 коп. відповідно до квитанції № 5677-6516-3972-3792 від 09.06.2025. 
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , судові витрати в розмірі 484 грн 48 коп. 
В решті позову відмовити. 
Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.     У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.         До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області.        Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.            Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.              Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. 

Повний текст судового рішення виготовлено 22.06.2026. 

Суддя     Оксана БОНДАРЕНКО