ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 травня 2026 року
м. Київ
справа № 199/809/23-ц
провадження № 61-3848св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Воронько Олена Олександрівна, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2024 року у складі судді Хайнацького Є. С. та постанову Київського апеляційного суду від 25 лютого 2026 року у складі колегії суддів: Поліщук Н. В., Верланова С. М., Соколової В. В., і виходив з такого.
Зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1. У січні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання частково недійсним договору викупу (відступлення) вимоги.
2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зазначали, що 25 грудня 2006 року ОСОБА_1 уклала з АТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір № DNU0GK00000956, а ОСОБА_2 - договір поруки 
№ DNU0GK00000956/1.
3. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 
25 грудня 2006 року між сторонами було укладено договір іпотеки №DNU0GK00000956, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Н. В. та зареєстрований за № 88. Предметом вказаного договору є домоволодіння, розташоване за адресою: 
АДРЕСА_1 .
4. 19 лютого 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файнес № 1 пі-ел-сі» укладено договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, серед яких було відступлено право вимоги за кредитним договором, укладеним між 
ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», згідно з яким компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файнес № 1 пі-ел-сі» набула статусу і прав кінцевого бенефіціара (отримувача коштів та вигодонабувача).
5. 14 квітня 2016 року відбувся зворотній викуп (відступлення) прав вимоги за кредитним договором від 25 грудня 2006 року № DNU0GK00000956 від компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файнес № 1 пі-ел-сі» до АТ КБ «ПриватБанк» на підставі договору викупу (відступлення) прав вимоги.
6. Посилалися на те, що договір від 14 квітня 2016 року є недійсним в частині передання прав за кредитним договором ОСОБА_1 оскільки зміст договору вказує на факт випуску (емісії) іпотечних облігацій, що підлягають погашенню у 2031 році. Наявність спеціалізованої іпотечної установи «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 пі-ел-сі» та окремого довірчого управителя «ТМФ Трасті Лімітед» вказує на те, що випущено було не прості, а структуровані іпотечні облігації.
7. Зазначали, що Державний реєстр банків не містить відомостей щодо реєстрації найменування компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 пі-ел-сі», вказана компанія не входить до переліку фінансових установ, не є кредитною установою, які внесені до Державного реєстру фінансових установ, що розміщений на офіційному сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Отже, компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 пі-ел-сі» не мала права за законодавством України здійснювати операції з обслуговування споживчих кредитів громадян України, а саме нараховувати та стягувати проценти і комісії. 
8. Вважали, що договір викупу (відступлення) прав вимоги, укладений між 
АТ КБ «ПриватБанк» та іноземною компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 пі-ел-сі» від 14 квітня 2016 року в частині відступлення/набуття права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 25 грудня 2006 року 
№ DNU0GK00000956 є нікчемним в силу закону (частина друга статті 215 Цивільного кодексу України), оскільки право заміни, зворотного викупу-передачі облігацій, які забезпечені іпотечними активами, нормами частини другої статті 19 України «Про іпотечні облігації» не допускається, тобто, є забороненим.
9. Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили суд: визнати частково недійсним договір викупу (відступлення) прав вимоги, укладений 
14 квітня 2016 року між компанією «Юкрей Мортгейдж Лоун Файненс № 1 пі-ел-сі» (Ukraine Mortgage Loal Finance NO.1 PLS) та АТ КБ «ПриватБанк», в частині відступлення/набуття права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 25 грудня 2006 року № DNU0GK00000956.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
10. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишено без задоволення.
11. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що укладений між АТ КБ «ПриватБанк», компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файнес № 1 пі-ел-сі» та «Ті-Ем-Еф Трасті Лімітед» договір викупу (відступлення) прав вимоги від 14 квітня 2016 року є тристороннім, підписаний їх сторонами та посвідчений нотаріально. Заміна кредитора у зобов`язанні не впливає на обсяг прав та обов`язків сторін у ньому. Позивачі не є стороною за вказаним договором, не надали доказів виконання зобов`язань за кредитним договором, а тому їхні права при укладенні оспорюваного договору жодним чином не порушені.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
12. Постановою Київського апеляційного суду від 25 лютого 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2024 року змінено, викладено мотивувальну частину судового рішення в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2024 року залишено без змін.
13. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що спір було ініційовано позивачами за відсутності належного суб`єктного складу сторін, що унеможливлює ухвалення судового рішення по суті заявлених вимог. Позов подано лише до АТ КБ «ПриватБанк», тоді як інші сторони договору до участі у справі не залучені, неможливість такого залучення з об`єктивних причин не доведена.
Узагальнені доводи касаційної скарги
14. 23 березня 2026 року ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат 
Воронько О. О., через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 лютого 2026 року, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
15. Підставами касаційного оскарження судових рішень судів попередніх інстанцій заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 12 грудня 
2018 року у справі № 1111/6765/12, від 18 липня 2019 року у справі № 623/488/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 161/10757/15, від 13 січня 2020 року у справі № 363/1264/15-ц, від 13 березня 2024 року у справі № 537/541/23, від 08 січня 2025 року у справі № 725/1751/22, від 21 квітня 2025 року у справі № 398/5351/23 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а суди не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України). 
16. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що 03 жовтня 2017 року компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файнес № 1 пі-ел-сі», яка розташована за адресою АДРЕСА_2 та Північної Ірландії, ліквідована без правонаступництва (рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 04 березня 2025 року у справі № 201/9712/24, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2019 року у справі № 644/7638/19).
17. Ліквідація юридичної особи - сторони договору без правонаступництва припиняє її цивільну правоздатність та дієздатність, що унеможливлює пред`явлення позову безпосередньо до неї.
18. Другого відповідача можливо залучити до участі у справі лише під час розгляду справи у суді першої інстанції, у зв`язку з чим вважає, що справу необхідно направити на новий розгляд саме до суду першої інстанції, що надасть можливість суду встановити всі обставини справи, належних учасників та винести по справі обґрунтоване й об`єктивне рішення.
19. Акцентує увагу на тому, що право заміни, зворотного викупу або передачі облігацій, які забезпечені іпотечними активами, не допускається (тобто, є забороненим), про що прямо зазначено у Законі України «Про іпотечні облігації».
20. Вказує, що ОСОБА_1 є боржником, а він - поручителем, тобто заінтересованою особою і солідарним боржником. Саме тому, укладені між відповідачем та іноземною компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файнес № 1 пі-ел-сі» договори суттєво впливають на їхні майнові права та інтереси, ураховуючи, що за їх умовами переходить право майнової вимоги та обов`язок виконання.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
21. Ухвалою Верховного Суду від 02 квітня 2026року касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків.
22. Ухвалою Верховного Суду від 13 квітня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі № 199/809/23, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції. 
23. 22 квітня 2026 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов
Фактичні обставини справи, встановлені судами
24. 25 грудня 2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», назву якого змінено на 
ПАТ КБ «Приватбанк», а у подальшому - на АТ КБ «Приватбанк», та 
ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №DNU0GK00000956, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 61 250,00 дол. США зі сплатою 10,08 % річних на строк до 25 грудня 2026 року.
25. На забезпечення виконання кредитних зобов`язань між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №DNU0GK00000956/1 від 25 грудня 2006 року, за умовами якого поручитель зобов`язався солідарно відповідати перед банком за своєчасне виконання позичальником ОСОБА_1 умов кредитного договору.
26. Крім цього, на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 25 грудня 2006 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки №DNU0GK00000956, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Н. В. та зареєстрований за № 88.
27. Відповідно до укладеного договору ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно - домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
28. 19 лютого 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (продавець) та компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файнес № 1 пі-ел-сі» (покупець) укладено договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, відповідно до умов якого продавець бажає продати (відступити), а покупець бажає придбати (прийняти) іпотечні активи. У зв`язку з продажем та відступленням основних іпотечних активів згідно з цим договором, продавець відступить права вимоги за договором страхування згідно з договором про відступлення прав за договором страхування.
29. 14 квітня 2016 року між компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файнес № 1 пі-ел-сі» (продавець), ПАТ КБ «ПриватБанк» (покупець), компанією «ТМФ Трасті Лімітед» (довірчий управитель) було укладено договір викупу (відступлення) прав вимоги, відповідно до якого продавець погодився продати, а покупець погодився купити відповідні основні іпотечні активи.
30. Згідно з пунктом 2.3. договору продавець та покупець погодились, відповідно до статті 656 ЦК України, що до цього договору застосовуються положення ЦК України, що регулюють операції купівлі-продажу прав вимоги (відповідно, положення про відступлення прав вимоги), за винятком випадків, коли інше недвозначно передбачене у цьому договорі. Зокрема, але не обмежуючись цим, намір продавця та покупця полягає в тому, щоб відступлення відповідних основних іпотечних активів продавцем покупцю за цим договором становило та тлумачилося як операція купівлі-продажу. Продавець та покупець не мають намір створити відповідно до цього договору заставу, будь-яке інше забезпечення або обтяження відповідних основних активів, що забезпечує виконання боргу або будь-якого іншого зобов`язання. Також намір продавця та покупця не полягає в тому, щоб цей договір передбачав або документував операцію факторингу, або щоб відступлення відповідних основних іпотечних активів за цим договором здійснювалася шляхом факторингу або становило частину операції факторингу.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
31. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга до задоволення не підлягає.
32. Згідно з положеннями пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
33. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
34. Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
35. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі 
№ 523/9076/16-ц вказала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
36. Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
37. Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
38. За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).
39. Відповідно до частин першої - четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
40. Визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад (правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі 
№ 761/23904/19, від 20 січня 2021 року у справі 203/2/19).
41. Якщо заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків іншої особи, яка не залучена до участі у справі в якості відповідача, не можуть бути розглянуті судом, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.
42. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 4 частини третьої статті 376 ЦПК України).
43. Звертаючись до суду з позовом про визнання частково недійсним договору викупу (відступлення) прав вимоги, укладеного 14 квітня 2016 року між компанією «Юкрей Мортгейдж Лоун Файненс № 1 пі-ел-сі» (Ukraine Mortgage Loal Finance NO.1 PLS) та АТ КБ «ПриватБанк» та компанією «ТМФ Трасті Лімітед», позивачі, які не були стороною оспорюваного договору, посилалися на порушення їх прав при його укладенні.
44. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
45. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
46. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя стаття 215 ЦК України).
47. Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (постанову Верховного Суду 
від 17 червня 2021 року в справі № 761/12692/17).
48. У справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 641/5523/19, від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19).
49. Встановивши, що позов про визнання частково недійсним договору викупу (відступлення) прав вимоги від 14 квітня 2016 року, укладеного між компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 пі-ел-сі» (продавець), АТ КБ «ПриватБанк» (покупець)та компанією «ТМФ Трасті Лімітед» (довірчий управитель), подано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 лише до одного з трьох відповідачів - АТ КБ «ПриватБанк», суд апеляційної інстанції дійшов мотивованого висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку із неналежним суб`єктним складом справи.
50. Апеляційним судом правильно ураховано, що позивачами не заявлялося клопотань про залучення компаній «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 пі-ел-сі» та «ТМФ Трасті Лімітед» як співвідповідачів, а також не доведено неможливість такого залучення з об`єктивних причин.
51. Посилання касаційної скарги на судові рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 04 березня 2025 року у справі № 201/9712/24 та Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2019 року у справі № 644/7638/19 за позовами третіх осіб до АТ КБ «ПриватБанк» про припинення обтяження на нерухоме майно, як на преюдиційні обставини, які мають бути враховані у цій справі, колегія суддів відхиляє.
52. Верховний Суд уже зауважував, що преюдицію утворюють лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що відображається в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивостей преюдиціальності. Звільнення від доказування, навіть у разі наявності преюдиційних обставин, встановлених у рішенні суду, не може мати абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні (постанова Верховного Суду від 30 серпня 2022 року у справі № 904/1427/21).
53. Колегія суддів зауважує, що у справах № 201/9712/24, № 644/7638/19 підставою для задоволення позовних вимог іпотекодавців було виконання ними зобов`язань за кредитними договорами саме на користь АТ КБ «ПриватБанк». 
54. Доказів неможливості залучення до участі у справі усіх трьох сторін оспорюваного правочину позивачі не надали.
55. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
56. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
57. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
58. Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
59. Суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, суб`єктним складом спору та дійшов загалом правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
60. Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.
61. Висновки суду апеляційної інстанції, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які посилається заявник у касаційній скарзі. 
62. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
63. З урахуванням доводів касаційної скарги ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Воронько О. О.,які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Воронько Олена Олександрівна, залишити без задоволення.
2. Постанову Київського апеляційного суду від 25 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович