ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Давидюка Тараса, 26А, м. Рівне, 33013, тел. (0362) 62 03 12, код ЄДРПОУ: 03500111,
e-mail: inbox@rv.arbitr.gov.ua, вебсайт: https://rv.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" червня 2026 р. Справа № 918/318/26 

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Політики Н.А., 
за участі секретаря судового засідання Костюкович Ю.С., 
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом першого заступника керівника Вараської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської обласної військової адміністрації 
до Зарічненської селищної ради,
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, Нобельського національного природного парку,
про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельними ділянками,

у судовому засіданні приймали участь:
від позивача - Любчик І.І., довіреність № вих-336/0/01-72/26 від 09.01.2026 р.;
від відповідача - не з`явився;
від третьої особи - не з`явився;
від прокуратури - Ваколюк Ю.О. 

Відповідно до частини 14 статті 8, статті 222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".
У судовому засіданні 1 червня 2026 року, відповідно до частини 1 статті 240 ГПК України, проголошено скорочене рішення (вступну та резолютивну частини).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2026 року перший заступник керівника Вараської окружної прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Рівненської обласної військової адміністрації (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Зарічненської селищної ради (далі - відповідач), в якій просить усунути перешкоди власнику - державі в особі Рівненської обласної військової адміністрації у користуванні та розпорядженні земельними ділянками з кадастровими номерами 5622282000:06:000:0018 площею 2 га, 5622282000:06:000:0019 площею 0,8 га, 5622282000:06:000:0020 площею 0,3199 га, 5622282000:06:000:0029 площею 0,4 га, 5622282000:06:000:0032 площею 0,9 га, 5622282000:06:000:0034 площею 2,9 га, 5622282000:06:000:0037 площею 1,65 га, 5622282000:06:000:0038 площею 2,6 га, 5622282000:06:000:0040 площею 1,25 га, 5622282000:06:000:0045 площею 1,2 га шляхом зобов`язання Зарічненської селищної ради повернути у власність держави в особі Рівненської обласної військової адміністрації земельні ділянки з кадастровими номерами 5622282000:06:000:0018, 5622282000:06:000:0019, 5622282000:06:000:0020, 5622282000:06:000:0029, 5622282000:06:000:0032, 5622282000:06:000:0034, 5622282000:06:000:0037, 5622282000:06:000:0038, 5622282000:06:000:0040, 5622282000:06:000:0045.
Також перший заступник керівника Вараської окружної прокуратури просить стягнути на користь Рівненської обласної прокуратури на р/р UA228201720343130001000015371, МФО 820172, ЄДРПОУ 02910077, банк одержувач: Державна казначейська служба, м. Київ, код класифікації видатків бюджету 2800 витрати по сплаті судового збору по даній справі.
До позовної заяви першим заступником керівника Вараської окружної прокуратури долучено платіжну інструкцію від 17 березня 2026 року № 504 (внутрішній номер 494507795) про сплату судового збору в сумі 2 662 грн 40 коп.
Крім того в прохальній частині позовної заяви міститься клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Нобельського національного природного парку (код ЄДРПОУ 43077967). Крім того позовна заява містить обґрунтування необхідності залучення вказаної особи. Зокрема першим заступником керівника Вараської окружної прокуратури зазначено, що спірні земельні ділянки перебувають в межах територій, що повинні бути надані в постійне користування Нобельському національному природному парку, а тому рішення суду може безпосередньо вплинути на права та обов`язки парку.
Ухвалою суду від 24 березня 2026 року позовну заяву першого заступника керівника Вараської окружної прокуратури залишено без руху та встановлено першому заступнику керівника Вараської окружної прокуратури строк на усунення недоліків позовної заяви - 5 (п`ять) днів з дня вручення даної ухвали та спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду доказів про доплату судового збору за подання даної позовної заяви в розмірі 23 961 грн 60 коп. 
26 березня 2026 року від першого заступника керівника Вараської окружної прокуратури через систему "Електронний суд" надійшла заява на виконання вимог ухвали суду від 24.03.2026 року з додатками, до якої, крім іншого, додано платіжну інструкцію від 26 березня 2026 року № 591 (внутрішній номер 496933434) про доплату судового збору за подання даної позовної заяви в розмірі 23 961 грн 60 коп. 
Ухвалою суду від 31 березня 2026 року позовну заяву першого заступника керівника Вараської окружної прокуратури прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження у змішаній (паперовій та електронній) формі та призначено підготовче засідання на 4 травня 2026 року на 11:10 год. Крім того вказаною ухвалою до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, залучено Нобельський національний природний парк.
28 квітня 2026 року від Нобельського національного природного парку через систему "Електронний суд" надійшла заява від 27.04.2026 року про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якій просив забезпечити проведення судового засідання у даній справі, призначеного на 04.05.2026 року на 11:10 год., та усіх наступних судових засідань в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою суду від 28 квітня 2026 року заяву Нобельського національного природного парку від 27.04.2026 року про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі № 918/318/26 задоволено та постановлено підготовче засідання у справі № 918/318/26, призначене на "04" травня 2026 року на 11:10 год., провести в режимі відеоконференції за участі представника Нобельського національного природного парку. Крім того постановлено всі подальші судові засідання у справі № 918/318/26 провести в режимі відеоконференції за участі представника Нобельського національного природного парку.
Ухвалою суду від 4 травня 2026 року підготовче засідання відкладено на 18 травня 2026 року на 12:00 год.
18 травня 2026 року від представника позивача через систему "Електронний суд" надійшла заява про проведення засідання за відсутності учасника справи, в якій просив підготовче засідання, призначене на 18.05.2026 року на 12:00 год., провести без участі представника Рівненської обласної військової адміністрації.
18 травня 2026 року від представника відповідача через систему "Електронний суд" надійшла заява про проведення засідання за відсутності учасника справи, в якій просив підготовче засідання, призначене на 18.05.2026 року на 12:00 год., провести без участі представника Зарічненської селищної ради.
Ухвалою суду від 18 травня 2026 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 1 червня 2026 року на 11:30 год.
У судовому засіданні 1 червня 2026 року прокурор у справі та представник позивача підтримали вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягали на їх задоволенні.
Відповідач у судове засідання 1 червня 2026 року не з`явився, про дату, час і місце даного засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою за підписом відповідального працівника суду про доставку електронного листа, а саме ухвали суду від 18.05.2026 року, до електронного кабінету Зарічненської селищної ради (а.с. 127). В той час 1 червня 2026 року від представника відповідача через систему "Електронний суд" надійшла заява про розгляд справи без участі, в якій у разі неявки відповідача (уповноваженого представника) в судове засідання, призначене на 11:30 год. 01.06.2026, просить розглядати справу по суті за наявними матеріалами без участі представника відповідача, якщо його неявка не перешкоджає вирішенню спору, та ухвалити рішення згідно з чинним законодавством України.
Крім того третя особа у судове засідання 1 червня 2026 року також не з`явилася, про дату, час і місце даного засідання була повідомлена належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою за підписом відповідального працівника суду про доставку електронного листа, а саме ухвали суду від 18.05.2026 року, до електронного кабінету Нобельського національного природного парку (а.с. 128). В той час про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України).
Згідно з ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Приймаючи до уваги, що відповідач не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, а неявка останнього не перешкоджає розгляду цієї справи та вирішенню спору по суті, то за висновками суду справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.
У той же час повторне відкладення розгляду справи може призвести до виходу за межі встановлених чинним ГПК України строків розгляду господарських спорів та порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представників Зарічненської селищної ради та Нобельського національного природного парку.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора у справі та представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
За приписами ч. ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі, обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, якої о компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "Інтерес держави".
У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року № 3- рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім: з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме, відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 806/1000/17.
Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у випадках:
- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;
- у разі відсутності такого органу.
Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед Іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18 зазначила, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність - об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 12.10.2020 року у справі № 916/1033/20, від 08.10.2020 року у справі № 904/5912/18.
Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
На даний час Рівненська обласна військова адміністрація є розпорядником земель природно-заповідного фонду державної власності у відповідності до ст. 122 Земельного кодексу України.
Позивач, тобто суб`єкт владних повноважень, був обізнаний про факт вибуття землі природно-заповідного фонду із державної власності, проте ним не вживаються належні заходи цивільно-правового характеру направлені на усунення порушень при розпорядженні землями природно-заповідного фонду.
Невжиття органом державної влади, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, заходів щодо захисту інтересів держави, свідчить про наявність підстав для вжиття прокуратурою представницьких повноважень в інтересах держави шляхом звернення до суду з відповідним позовом.
Так, Вараською окружною прокуратурою направлено на адресу Рівненської обласної військової адміністрації листа за № 52/1-197вих-26 від 19.01.2026 щодо виявлених порушень інтересів держави та вжиття заходів реагування.
На вказаний запит Рівненська обласна військова адміністрація листом № вих-2004/0/01-72/26 від 20.02.2026 повідомила, що заходи на захист інтересів держави за наведеним прокурором фактом не вживались. 
За таких обставин, вбачаються виключні підстави для представництва прокурором інтересів держави та звернення до суду із вказаним позовом, оскільки Рівненською обласною військовою адміністрацією не вжито належних заходів з метою захисту інтересів держави.
Також необхідно врахувати, що у вказаній справі інтереси держави потребували невідкладного захисту, зважаючи на значимість їх порушення та можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу (зміна цільового призначення землі).
Незаконне вилучення землі з користування належного землекористувача, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу, становили саме ті обставини, які потребували невідкладного захисту з огляду на їх значимість.
Невжиття заходів до усунення наявних порушень, може привести до можливого використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, її знищення, погіршення якісного складу, неправомірній передачі у приватну власність чи користування, тощо, відтак бездіяльність Позивача зумовлює можливість настання невідворотних негативних наслідків.
В умовах воєнного стану поновлення інтересів держави у сфері захисту територій та об`єктів є одним із найактуальніших. Збереження об`єктів природно-заповідного фонду здійснюється задля можливості їх використання у суспільному житті в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь та є пріоритетним конституційним завданням держави із забезпеченням прав громадян на безпечне довкілля.
Враховуючи викладене, прокурор набув право на представництво, оскільки уповноважений орган - Рівненська обласна військова адміністрація, незважаючи на очевидний характер порушення, не здійснює належним чином захист інтересів держави та самостійно до суду з позовом не звернулася.
На виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" Рівненською обласною прокуратурою листом повідомлено Рівненську обласну військову адміністрацію про пред`явлення даної позовної заяви.
З огляду на зазначене, суд зробив висновок, що, звертаючись до суду із позовом у даній справі, прокурор відповідно до вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру" обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави в суді, визначив, у чому саме полягає порушення інтересів держави та правильно визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, який, попри те, не здійснює захист прав та інтересів держави у спірних правовідносинах.
Згідно з правилами статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, Указом Президента України від 11.04.2019 року № 131/2019 створено Нобельський національний природний парк, до території якого погоджено в установленому порядку включення 25318,81 га земель державної власності (у тому числі з вилученням у землекористувачів).
Згідно Положення про Нобельський національний природний парк (далі - Парк), затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 31.08.2020 року № 94, Парк є територією природно-заповідного фонду загальнодержавного значення. Ділянки землі та водного простору з усіма природними ресурсами та об`єктами вилучаються з господарського використання і надаються Парку в постійне користування. До встановлення меж Парку в натурі його межі визначаються відповідно до проекту створення Парку.
Вивчення інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку виявлено земельні ділянки природно-заповідного фонду, що сформовані як землі сільськогосподарського призначення.
Так, рішенням Зарічненської селищної ради № 1041/11-2021 від 30.09.2021 року Нобельському національному природному парку надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення в постійне користування орієнтовною площею 512,5 га відповідно до графічних матеріалів з цільовим призначенням землі запасу без зміни категорії земель.
Разом з тим, в подальшому рішенням Зарічненської селищної ради № 1593/24-2022 від 21.12.2022 року внесено зміни до пункту 1 рішення № 1041/11-2021 та Нобельському національному природному парку надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення в постійне користування орієнтовною площею 46 га відповідно до графічних матеріалів з цільовим призначенням землі запасу без зміни категорії земель.
Встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами 5622282000:06:000:0018 площею 2 га, 5622282000:06:000:0019 площею 0,8 га, 5622282000:06:000:0020 площею 0,3199 га, 5622282000:06:000:0029 площею 0,4 га, 5622282000:06:000:0032 площею 0,9 га, 5622282000:06:000:0034 площею 2,9 га, 5622282000:06:000:0037 площею 1,65 га, 5622282000:06:000:0038 площею 2,6 га, 5622282000:06:000:0040 площею 1,25 га, 5622282000:06:000:0045 площею 1,2 га сформовані із кодом цільового призначення 01.17 - земельні ділянки запасу (земельні ділянки, які не надані у власність або користування громадянами чи юридичними особами). Категорії земель - землі сільськогосподарського призначення.
Згідно витягів з Державного земельного кадастру суб`єктом речового права вказаних земельних ділянок є Зарічненська селищна рада.
Водночас, відповідно до відомостей про зареєстроване обмеження у використанні вказаних земельних ділянок наявний вид обмеження - Національні природні парки.
Крім того відповідно до інформації НПП "Нобельський" земельні ділянки з кадастровими номерами 5622282000:06:000:0018, 5622282000:06:000:0019, 5622282000:06:000:0020, 5622282000:06:000:0029, 5622282000:06:000:0032, 5622282000:06:000:0034, 5622282000:06:000:0037, 5622282000:06:000:0038, 5622282000:06:000:0040, 5622282000:06:000:0045 сформовані як землі сільськогосподарського призначення накладаються на територію земель Нобельського НПП.
Згідно Положення про Нобельський національний природний парк, на території заповідної зони забороняється будь-яка господарська та інша діяльність, що суперечить цільовому призначенню цієї зони або порушує природний розвиток процесів та явищ або створює загрозу шкідливого впливу на її природні комплекси та об`єкти.
Таким чином, земельні ділянки, на яких заборонена діяльність, що може негативно вплинути на стан природних комплексів, перебуває у власності територіальної громади як землі сільськогосподарського призначення.
Заволодіння земельними ділянками, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, всупереч чинному законодавству, може зумовлювати конфлікт між гарантованою статтею І Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод правом мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля, особливо коли в силу об`єктивних, видимих природних властивостей земельної ділянки відповідач, проявивши розумну обачність, міг та повинен був знати про те, що спірні земельні ділянки належать до земель природно-заповідного фонду (близькі за змістом висновки висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2018 року у справі № 372/2180/15-ц, від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц, від 30.05.2018 року у справі № 469/1393/16-ц, від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16).
Факт перебування спірних земельних ділянок в межах території Парку також підтверджується викопіюванням з Публічної кадастрової карти.
Таким чином, земельні ділянки з кадастровими номерами 5622282000:06:000:0018, 5622282000:06:000:0019, 5622282000:06:000:0020, 5622282000:06:000:0029, 5622282000:06:000:0032, 5622282000:06:000:0034, 5622282000:06:000:0037, 5622282000:06:000:0038, 5622282000:06:000:0040, 5622282000:06:000:0045 безпідставно перебувають у власності Зарічненської селищної ради.
Вказані обставини стали підставою для звернення прокурора з відповідним позовом до суду.
Статтею 7 Закону України "Про природно-заповідний фонд" визначено, що межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Положеннями ст. ст. 43, 44 Земельного кодексу України встановлено, що землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
До земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).
Наведене кореспондується з положеннями Закону України "Про природно-заповідний фонд України", відповідно до преамбули якого природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Україна розглядає цей фонд як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною.
Відтак, перебування спірних земельних ділянок в межах території та об`єкту природно-заповідного фонду безумовно свідчить про віднесення таких земельних ділянок до земель природно-заповідного фонду.
Верховним Судом при розгляді подібних справ сформована однозначна правова позиція щодо імперативності положення ст. 43 Земельного кодексу України та ч. 4 ст. 7 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" (постанови від 13.08.2019 року № 910/11164/16, від 22.06.2022 року № 752/3093/19).
У постанові Верховного Суду від 31.07.2019 року у справі № 813/4701/16 викладені висновки про те, що правовий режим відповідної земельної ділянки пов`язаний із фактом знаходження на ній об`єкта, який охороняється законом та має особливий статус, а не з рішенням органу місцевого самоврядування. Неприйняття місцевою радою рішення про приведення цільового призначення земельної ділянки у відповідність до її дійсного призначення, встановленого в силу вимоги законодавства, не впливає на її правовий режим.
Частиною 1 ст. 13 Конституції України передбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.
Частиною 1 ст. 117 Земельного кодексу України передбачено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 та 2 ст. 84 Земельного кодексу України, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначені у ст.122 Земельного кодексу України.
Згідно з ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції на час передачі земельних ділянок із державної до комунальної власності) обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.
Згідно проєкту створення Нобельського національного природного парку від 2017 року, до земель Парку включено землі загальною площею 25318,81 га, в тому числі на території Зарічненської селищної ради.
Розпорядником земель, що включені до території Парку в межах Зарічненської селищної ради, є Рівненська обласна державна адміністрація.
При цьому, Рівненською обласною державною адміністрацією будь-які повноваження щодо розпорядження землями природно-заповідного фонду, у тому числі Нобельського національного природного парку не надавалися.
Пунктом 24 Перехідних положень Земельного кодексу України визначено, що з дня набрання чинності цим пунктом (27.05.2021) землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення.
Отже, земельні ділянки природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення в силу свого особливого статусу та цінності повинні залишатися у державній власності та у комунальну власність не можуть переходити.
Законодавець, закріплюючи набуття територіальними громадами права на землі державної власності за межами населеного пункту, передбачив чіткі та однозначні для розуміння винятки щодо земель, які вочевидь становлять особливу цінність для держави в силу розташування на таких ділянках об`єктів із особливим статусом, що потребують особливої правової охорони, за їх режимом та цільовим призначенням.
Таким чином, земельні ділянки природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення повинні залишатися в державній власності.
При цьому, Рівненською обласною військовою адміністрацією, як розпорядником земель державної власності, також не приймалися будь-які рішення щодо передачі спірних земельних ділянок у комунальну власність, відтак вказані земельні ділянки вибули з володіння держави в особі уповноваженого органу поза його волею.
Відповідно до вимог ст. 373 Цивільного кодексу України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону.
Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, гак і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діями наслідкам (п. 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17).
У даному випадку, вірним способом захисту порушеного права є пред`явлення до суду негаторного позову в порядку, визначеному ст. 391 Цивільного кодексу України до юридичної особи з метою усунення перешкод, які ця юридична особа створює у користуванні та розпорядженні землею природно - заповідного фонду.
Чітка позиція щодо подання саме негаторного позову у випадку незаконного розпорядження землями обмеженої обороноздатності висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 року у справі № 359/3373/16-ц.
У даному випадку власником оспорюваних земельних ділянок є держава, право володіння яких на них, після проведення реєстрації в Державному земельному кадастрі за Зарічненською селищною радою, не припинилося, тобто оспорювані земельні ділянки не вибули із державної власності.
Однак, факт формування земельних ділянки як землі сільськогосподарського призначення та реєстрації Зарічненської селищної ради як суб`єкта речових прав на вказані земельні ділянки позбавляє її дійсного розпорядника можливості виконувати свої повноваження з питань використання та розпорядження землею наведеної категорії.
Негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки, яка має закріплений у законодавстві статус обмежено оборотоздатної.
При цьому поняття перешкод у реалізації прав користування і розпорядження є загальним поняттям і може охоплювати не тільки фактичну відсутність доступу до земельної ділянки та можливості використати її за цільовим призначенням, а й будь-які інші неправомірні дії порушника прав, а також рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, договори, інші правочини, у зв`язку з якими розпорядження і користування майном ускладнене або повністю унеможливлене.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 року у справі № 487/10128/14, від 15.09.2020 року у справі № 469/1044/17 та у постановах Верховного Суду від 09.12.2020 року у справі № 676/2332/18, від 10.02.2021 року у справі № 449/723/17 зазначені можливі способи усунення таких порушень, яких може вимагати законний власник, а саме шляхом оспорення відповідних рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договорів або інших правочинів, а також вимагаючи повернути земельну ділянку.
Крім того у постанові Верховного Суду від 20.10.2020 року у справі № 910/13356/17 викладено висновок про те, що способом захисту у негаторних правовідносинах є вимога, яка забезпечить законному володільцю реальну можливість користуватися і розпоряджатися майном тим чи іншим способом (зобов`язання повернути або звільнити майно, виселення, знесення, накладення заборони на вчинення щодо майна неправомірних дій).
У постанові Верховного Суду від 11.10.2023 року у справі № 734/1560/20 судом наголошено, що задоволення позовної вимоги про повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду без скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на неї не є ефективним способом захисту. Верховним Судом зауважено, що задоволення вимоги прокурора про повернення земельної ділянки в державну власність не є правовою підставою для внесення до державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про припинення права власності на спірну земельну ділянку відповідача.
Таким чином, звернення прокурором до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання повернути земельні ділянки відповідає ефективному способу захисту порушених прав держави.
Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги першого заступника керівника Вараської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської обласної військової адміністрації до Зарічненської селищної ради про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельними ділянками є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
В позовній заяві прокурор просить стягнути на користь Рівненської обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору по даній справі.
Як вбачається з матеріалів справи, при поданні даного позову Рівненською обласною прокуратурою було сплачено 26 624 грн 00 коп. судового збору, що підтверджується платіжними інструкціями від 17 березня 2026 року № 504 (внутрішній номер 494507795) на суму 2 662 грн 40 коп. та від 26 березня 2026 року № 591 (внутрішній номер 496933434) на суму 23 961 грн 60 коп. 
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на зазначене, враховуючи, що позов визнано обґрунтованим судом в повному обсязі, судові витрати у справі по сплаті судового збору у розмірі 26 624 грн 00 коп. покладаються на відповідача у справі.
Керуючись ст. ст. 73-79, 91, 123, 129, 178, 202, 222, 233, 236-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд - 

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.
Усунути перешкоди власнику - державі в особі Рівненської обласної військової адміністрації (33028, м. Рівне, майдан Просвіти, 1, код ЄДРПОУ 13986712) у користуванні та розпорядженні земельними ділянками з кадастровими номерами 5622282000:06:000:0018 площею 2 га, 5622282000:06:000:0019 площею 0,8 га, 5622282000:06:000:0020 площею 0,3199 га, 5622282000:06:000:0029 площею 0,4 га, 5622282000:06:000:0032 площею 0,9 га, 5622282000:06:000:0034 площею 2,9 га, 5622282000:06:000:0037 площею 1,65 га, 5622282000:06:000:0038 площею 2,6 га, 5622282000:06:000:0040 площею 1,25 га, 5622282000:06:000:0045 площею 1,2 га шляхом зобов`язання Зарічненської селищної ради (34000, Рівненська обл., Вараський р-н, смт. Зарічне, вул. Центральна, буд. 11, код ЄДРПОУ 04385632) повернути у власність держави в особі Рівненської обласної військової адміністрації земельні ділянки з кадастровими номерами 5622282000:06:000:0018, 5622282000:06:000:0019, 5622282000:06:000:0020, 5622282000:06:000:0029, 5622282000:06:000:0032, 5622282000:06:000:0034, 5622282000:06:000:0037, 5622282000:06:000:0038, 5622282000:06:000:0040, 5622282000:06:000:0045.
Стягнути із Зарічненської селищної ради (34000, Рівненська обл., Вараський р-н, смт. Зарічне, вул. Центральна, буд. 11, код ЄДРПОУ 04385632) на користь Рівненської обласної прокуратури (33028, Рівненська обл., місто Рівне, вул. 16 липня, буд. 52, код ЄДРПОУ 02910077, р/р UA228201720343130001000015371, МФО 820172, код класифікації видатків бюджету 2800, банк: Державна казначейська служба м. Київ) 26 624 (двадцять шість тисяч шістсот двадцять чотири) грн 00 коп. витрат по оплаті судового збору.
Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 10 червня 2026 року.

Суддя Політика Н.А.