Справа № 346/2690/25 
Провадження № 22-ц/4808/663/26 
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П. 
Суддя-доповідач Василишин Л. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої (суддя-доповідач)  Василишин Л. В.,
суддів:     Баркова В. М., Максюти І. О.,
секретаря     Петріва Д.Б.
за участю апелянта ОСОБА_1 ,
представника апелянта адвоката Мушинського В.Т.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Мушинського Віктора Тадеушовича на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2026 року, ухвалене у складі судді Яремин М. П. у місті Коломиї, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2025 року адвокат Мушинський В. Т. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння.
В обґрунтування позову зазначав, що позивач є власником майнового паю в розмірі 0,0743% у колишньому ТОВ «Отинія», що підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ІВ-VІІ № 025911, виданим Отинійською селищною радою 11 квітня 2012 року. 
Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2017 року визнано за ОСОБА_4 право власності на нежитлову будівлю – конюшню, розташовану в АДРЕСА_1 . Однак постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року вказане рішення скасоване, оскільки суд першої інстанції не залучив ОСОБА_1 як співвласника майна колишнього ТОВ «Отинія» до участі у справі.
15 травня 2018 року відповідно до договору купівлі-продажу ОСОБА_4 продав 1/2 частину нежитлової будівлі (конюшні) ОСОБА_3 , а на підставі договору купівлі-продажу від 02 листопада 2020 року - 1/2 частину ОСОБА_2 . 
Отже, як власник майнового паю в розмірі 0,0743% позивач має право на захист свого порушеного права шляхом звернення до суду із позовом про витребування майна у кінцевих володільців майна, якими є відповідачі у справ.
Враховуючи викладене, представник позивача просив витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_3 нерухоме майно – будівлю-конюшню, загальною площею 393,3 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та повернути її у спільну часткову власність співвласників майна колишнього ТОВ «Отинія», а також стягнути із відповідачів судові витрати.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2026 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із його безпідставності, оскільки позивач не надав належних і допустимих доказів на обґрунтування заявлених позовних вимог, зокрема доказів того, що він є володільцем, користувачем чи власником спірної конюшні, а також доказів, які свідчили б про порушення відповідачами його законних прав та інтересів.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
Представник ОСОБА_1 – адвокат Мушинський В. Т. на рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом матеріального права та порушення норм процесуального права. 
Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач належними доказами не підтвердив той факт, що він є володільцем, користувачем чи власником спірної конюшні, оскільки постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 1 листопада 2022 року скасоване заочне рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2017 року, яким визнано за ОСОБА_4 право власності на нежитлову будівлю – конюшню, розташовану в АДРЕСА_1 , у зв`язку із незалученням до справи ОСОБА_1 як співвласника майна колишнього ТОВ «Отинія». Наведене свідчить про те, що нежитлова будівля – конюшня належить усім співвласникам майна колишнього ТОВ «Отинія», зокрема і ОСОБА_1 .
Також наголошує, що позивач, звертаючись до суду із цим позовом, не вимагав повернення спірного майна у свою приватну власність, а просив передати його у спільну часткову власність співвласників майна колишнього ТОВ «Отинія». Відтак посилання суду першої інстанції на відсутність акта приймання-передачі майна чи свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства з відміткою про виділення майна в натурі, засвідченого підписом керівника підприємства та печаткою, як на підставу для висновку про недоведеність наявності речового права, є безпідставним.
Крім того, представник апелянта вказує, що суд першої інстанції помилково зіслався в оскаржуваному рішенні на договір купівлі-продажу майнового паю від 18 червня 2008 року, укладений у простій письмовій формі, який, на думку суду, підтверджує лише факт придбання майнового паю вартістю 3 420,00 грн у майновому фонді КСП (колишньої СС «Україна», що згодом була реорганізована у ТОВ «Отинія»), без виділення його в натурі та протокол СС «Україна» від 18 червня 2008 року, який підписаний лише директором ТОВ «Отинія» ОСОБА_5 та не містить підпису секретаря зборів, відомостей про кількість присутніх пайовиків і затвердженого переліку майна, що підлягало виділенню, з огляду на те, що позивач, пред`являючи позов, не долучав зазначені документи та не посилався на них як на підставу своїх позовних вимог.
Враховуючи наведене, представник апелянта просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Позиція інших учасників справи
Учасники справи своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
ОСОБА_2 подала пояснення на апеляційну скаргу, в яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін. 
Зазначає, що вона є добросовісним набувачем частки у спірному майні, так як набула її на підставі договору купівлі-продажу, укладеного із ОСОБА_4 . Водночас позивач ніколи не був власником спірної нежитлової будівлі – конюшні. У березні 2023 року він уже звертався із позовом до неї, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно та витребування майна з чужого незаконного володіння (конюшні). Коломийський міськрайонний суду Івано-Франківської області, постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , яке залишене без змін судом апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що останній не надав доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовував позов, зокрема, щодо володіння, користування спірною конюшнею, а отже, відсутні підстави для захисту його прав шляхом витребування такого майна з володіння інших осіб. З огляду на наведене, відсутні підстави для задоволення позову і у цій справі.
Ба більше, відповідачка уважає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту у цій справі. Так, кількість співвласників майна колишнього ТОВ «Отинія» становить 1128 осіб, свідоцтва про право на майновий пай СС «Україна» видано 848 особам, докази на підтвердження повноважень адвоката Мушинського В. Т. діяти від імені всіх співвласників колишнього ТОВ «Отинія» у матеріалах справи відсутні, а отже, позивач не вправі вимагати повернення майна у володіння усіх співвласників майнових паїв. Крім того, не будучи ніколи володільцем спірної нежитлової будівлі, позивач не вправі вимагати передачі її й у його власність.
На думку відповідачки, неодноразове звернення позивача до суду із позовами є нічим іншим, як зловживанням процесуальними правами.
Заяви (клопотання) учасників справи
У судовому засіданні апелянт та його представник вимоги скарги підтримали в повному обсязі , просили її задоволити.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, просили слухати справу у їх відсутність.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони апелянта, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що згідно з копією договору купівлі-продажу майнового паю від 18.06.2008 ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_1 купив майновий пай у майновому фонді сільськогосподарського підприємства колишньої СС «Україна», реформованої в ТОВ «Отинія», продаж вчинено за 3 420,00 грн. Майновий пай належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена сільськогосподарського підприємства серії ІВ-VII № 007919, виданого Отинійською селищною радою 30.01.2003 року (а.с. 118).
Відповідно до копії протоколу СС «Україна» від 18.06.2008, яка реорганізована в ТОВ «Отинія», щодо розгляду заяв пайовиків, директор ТОВ «Отинія» Дацюк Н.В. повідомила про надходження заяви ОСОБА_7 та ОСОБА_1 про виділення і продаж їм майна колишнього СС «Україна», реорганізованої в ТОВ «Отинія», а саме конюшні, яка знаходиться в с. Глибока Коломийського району Івано-Франківської області; від зазначених осіб ОСОБА_5 отримала додатково 22 000 доларів США за ферму; майнові права вказаних пайовиків підтверджуються договором купівлі-продажу майнового паю; більшістю голосів прийнято рішення видати ОСОБА_7 та ОСОБА_1 вищевказане майно для оформлення ними правовстановлюючих документів (а.с. 117).
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 20.10.2009 затверджено ліквідаційний баланс ТОВ «Отинія», закрито рахунки вказаного товариства, ліквідовано як юридичну особу та виключено з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців ТОВ «Отинія» (а.с. 119-123).
Відповідно до копії свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ІВ-VII № 025911, виданого 11.04.2012 Отинійською селищною радою, ОСОБА_1 має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства СС «Україна», реорганізованої в ТОВ «Отинія», відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 02.07.2002, частка якого визначена в розмірі 3 420 грн., або 0,0743% (а.с. 17).
Згідно з даними копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 50625559 від 23.12.2015, у вказаному реєстрі актуальна інформація про те, що за ОСОБА_3 зареєстровано право спільної часткової власності (1/2 частка) на майновий комплекс, що в АДРЕСА_2 (а.с. 178).
Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.01.2017 визнано за ОСОБА_4 право власності на нежитлову будівлю – конюшню, яка знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 8).
Згідно з копією договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Сахром Г.Ф. 15.05.2018 та зареєстрованому в реєстрі за № 363, ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_3 купив 1/2 частку будівлі (нежитлової) – конюшні, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 393,3 кв.м.; 1/2 частка будівлі, яка відчужується, належить продавцю на підставі заочного рішення Коломийського міськрайонного суду від 27.01.2017. Вказаний договір як підстава виникнення права власності вказаний у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №124517573 від 18.05.2018, про що також зазначено у відповідній інформаційній довідці із вказаного реєстру з актуальною інформацією про нерухомість із сайту «Опендатабот» (а.с. 14, 16, 176, 177).
Відповідно до копії договору купівлі-продажу, посвідченого цим же приватним нотаріусом 02.11.2020 та зареєстрованому в реєстрі за № 600, ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2 купила 1/2 частку будівлі ( нежитлової ) – конюшні, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 393,3 кв. м.; 1/2 частка будівлі, яка відчужується, належить продавцю на підставі заочного рішення Коломийського міськрайонного суду від 27.01.2017. Вказаний договір як підстава виникнення права власності вказаний у відповідній інформаційній довідці із вказаного реєстру з актуальною інформацією про нерухомість із сайту «Опендатабот» (а. с. 13, 15).
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 01.11.2022 заочне рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.01.2017 скасоване, ухвалено нове рішення, згідно з яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Отинійської селищної ради про виділення майнового паю в натурі, визнання права власності відмовлено (а.с. 9-12). В постанові вказано, що при розгляді справи до суду апеляційної інстанції представник позивача не надав належних та допустимих доказів того, що скаржник не є співвласником майна колишнього ТОВ «Отинія», не спростував право скаржника на частку майна колишнього ТОВ «Отинія», та не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження про те, що він є співвласником майна колишнього ТОВ «Отинія», та співвласником спірного майна, що є предметом судового розгляду. З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржуваним рішенням порушуютъся права скаржника, як співвласника майна колишнього ТОВ «Отинія».
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 28.08.2024 в справі №346/1308/23 в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на нежитлове приміщення (конюшню), загальною площею 393,3 кв.м., що в АДРЕСА_1 , та витребування цього нерухомого майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено у зв`язку з безпідставністю позовних вимог (а.с. 146-152).
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 06.11.2024 рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.08.2024 залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (а.с. 71-84, 153-159). Судовими рішеннями встановлено, що позивачем не надано доказів того, що він є володільцем, користувачем чи власником спірної конюшні, оскільки з часу укладення договору купівлі-продажу майнового паю та з часу прийняття рішення про виділення йому приміщення спірної конюшні 18.06.2008 по час звернення з позовом до суду у березні 2023 року ОСОБА_1 не надав суду будь-яких доказів щодо володіння зазначеним приміщенням. Та обставина, що в списку осіб (співвласників майна), яким видавались майнові сертифікати, які мають (мали) право отримати майновий пай в натурі в колишній СС «Україна» реорганізованої в ТОВ «Отинія», які Отинійська селищна рада долучила до справи, під № 295 є ОСОБА_6 не дає підстав для висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо його права власності на спірне приміщення конюшні в с. Глибока. Суд правильно зазначив, що наявність у позивача сертифіката серії ІВ-VII № 025911, виданого Отинійською селищною радою 11.04.2012 про право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства СС «Україна», реорганізованого в ТОВ «Отинія», частка якого визначена в розмірі 3 420 грн. або 0,0743 відсотків, засвідчує право ОСОБА_1 виключно на майновий пай, а не конкретне майно пайового фонду. Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 набув право власності на приміщення конюшні, що знаходиться в с. Глибока, не знайшли свого підтвердження, а відтак і вимоги про витребування вказаного майна з чужого незаконного володіння є необґрунтованими. Суд обґрунтовано зазначив про те, що протокол СС «Україна», яка реорганізована в ТОВ «Отинія», від 18.06.2008 по розгляду заяв пайовиків, підписаний директором ТОВ «Отинія» ОСОБА_5 не містить підпису секретаря зборів; не вказано кількість присутніх пайовиків; відсутній затверджений зборами співвласників перелік майна, яке виділяється для виділення майнових паїв особам, які виявили бажання отримати свої паї в індивідуальну власність. Згідно вказаного протоколу приміщення конюшні передано пайовикам ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , а не виключно позивачу ОСОБА_1 . Останній в обгрунтування позову посилався на те, що право на майновий пай у сумі 3 420 грн. набуте ним шляхом укладення цивільно-правової угоди із власником спірного майна ОСОБА_5 18.06.2008, однак, сертифікат на майновий пай ним оформлено 11.04.2012. Окрім того, майновий сертифікат видано позивачу на суму 3 420 грн, у той час як згідно переліку майна під борги СС «Україна» вартість будівлі конюшні в с. Глибока значиться на суму 4 084 грн.
Постановою Верховного Суду від 19.02.2025 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.08.2024 та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 06.11.2024 - без змін (а.с. 99-112). Відповідно до судового рішення колегія суддів зауважує, що судами попередніх інстанцій було надано обґрунтовану правову оцінку поданим позивачем доказам набуття ним права власності на спірну будівлю конюшні (укладеному договору купівлі-продажу майнового паю від 18.06.2008; протоколу СС «Україна», яка реорганізована в ТОВ «Отинія» від 18.06.2008; сертифікату на майновий пай від 11.04.2012). Ці докази не підтверджують виникнення у ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно СС «Україна», яка згодом реформована у ТОВ «Отинія». Отже, суди попередніх інстанцій дійшли мотивованого висновку про відсутність підстав для захисту його прав шляхом витребування такого майна з володіння інших осіб.
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтями 328, 329 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статі 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.
Відповідно до ст. 386, 387 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України встановлено, що в разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Саме власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).
Право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді.
Право власника згідно з ч. 1 ст.388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Й однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої згаданої статті).
Таким чином, право на витребування майна у добросовісного набувача має саме власник або інший титульний володілець майна і в тому випадку, коли майно перебувало безпосередньо у його володінні або особи, якій він передав майно у володіння, та вибуло з такого їх володіння не з їхньої волі.
У справі,яка переглядається, позивач виходячи з того, що він є власником майнового паю в розмірі 0,0743% у колишньому ТОВ «Отинія», звертається з вимогою про повернення майна отриманого покупцями за відплатними договорами у спільну часткову власність ТОВ «Отинія», оскільки таке вибуло поза волею співвласників.
Суд першої інстанції даючи оцінку таким вимогам дійшов висновку, що позивач не надав належних і допустимих доказів на обґрунтування заявлених позовних вимог, зокрема доказів того, що він є володільцем, користувачем чи власником спірної конюшні, а також доказів, які свідчили б про порушення відповідачами його законних прав та інтересів.
Колегія суддів вважає такий висновок правильним виходячи з наступного.
Суд правильно зазначив, що наявність у позивача сертифіката серії ІВ-VII № 025911, виданого Отинійською селищною радою 11.04.2012, про право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства СС «Україна», реорганізованого в ТОВ «Отинія», частка якого визначена в розмірі 3 420 грн або 0,0743 відсотків, засвідчує право ОСОБА_1 виключно на майновий пай, а не на конкретне майно пайового фонду. 
Згідно зі ст.7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.
Відповідно до положень статті 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» до пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій. Уточнення складу і вартості пайового фонду майна членів підприємств, у тому числі реорганізованих, проводиться за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
Право членів підприємства на пайовий фонд майна залежить від їх трудового внеску.
Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. 
У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.
Підставою для виділення майнових паїв у натурі чи отримання їх вартості окремими особами є заяви власників майнових паїв про виділення їхнього майна в натурі. Такі заяви розглядають збори співвласників майнових паїв, які приймають відповідні рішення, що оформляються протоколом зборів співвласників. 
Належними правовстановлюючими документами, які є підставою для державної реєстрації права власності у зв`язку із виділенням нерухомого майна в натурі власникам майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств, є: 1) свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) з відміткою підприємства правонаступника реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства про виділення майна в натурі, засвідченою підписом керівника такого підприємства та печаткою; 2) акт приймання-передачі нерухомого майна, виданий підприємством- правонаступник (користувач) майна.
Таких документів позивач суду не представив.
Тому вимога позивача про витребування конкретного майна-конюшні на підставі ст.388 ЦК України є необгрунтованою.
Також, така вимога заявлена позивачем в інтересах третіх осіб, а саме в інтересах всіх співвласників ТОВ «Отинія» про повернення майна у спільну часткову власність. Однак позивачем не долучено доказів, які підтверджують підстави такого звернення та не представлено доказів уповноваження його на заявлення вимог в їх інтересах. Не представлено і доказів отримання згоди всіх співвласників щодо порядку розпорядження майном товариства.
Щодо посилання апелянта в цьому випадку на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року у справі № 346/6184/16-ц, згідно якої скасоване рішення суду першої інстанції у зв`язку із незалученням ОСОБА_1 як співвласника майна колишнього ТОВ «Отинія» до участі у справі, то вказаним рішенням не встановлено право позивача на увесь пайовий фонд товариства чи його право на конкретне майно. 
Інших доводів щодо незаконності чи необґрунтованості оскаржуваного рішення, неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які могли би бути підставою для його скасування чи зміни, апеляційна скарга не містить.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм надано правильну правову оцінку, рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Мушинського Віктора Тадеушовича залишити без задоволення.
Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2026 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 08 травня 2026 року.

Суддя-доповідач:        Л. В. Василишин 
Судді:  В. М. Барков
І. О. Максюта