ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 р. 	Справа № 520/11617/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2025, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/11617/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області   Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області 
про зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач, апелянт) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - ГУ ПФУ в Харківській області, перший відповідач), Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області (далі - ГУ ДКСУ у Харківській області, другий відповідач), в якому, з урахуванням уточнень, просила:
визнати відмову ГУ ПФУ в Харківській області протиправною;
зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області сформувати та подати до ГУ ДКСУ у Харківській області подання про повернення ОСОБА_1 суми сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 13 000,00 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року адміністративний позов залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне встановлення судом обставин, що мають значення для вирішення справи, просила скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2025 по справі №520/11617/25, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказала на неправильність висновку суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, мотивованого неподанням позивачем під час звернення до ГУ ПФУ в Харківській області даних про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Зауважує, що відмова першого відповідача у формуванні подання на повернення збору, сплаченого з операції купівлі-продажу нерухомого майна була обґрунтована тим, що органи Пенсійного фонду не наділені повноваженнями щодо визначення прав власності громадян на нерухоме майно та звільнення від сплати осіб, що придбавають майно вперше. Вказує, що питання необхідності надання вищевказаних даних про невикористання житлових чеків постало пізніше - після подання даного позову до суду.
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
На підставі положень п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу квартири від 17.12.2024, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, Корнійчуком О.В., 17.12.2024 та зареєстрованого в реєстрі за №6883, ОСОБА_1 придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 1300000,00 грн.
Право власності ОСОБА_1 на зазначену квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.12.2024 за №6883 (а.с.4-7).
При укладенні договору купівлі-продажу квартири позивачем було сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі - продажу зазначеного нерухомого майна в розмірі 13000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №0.0.4073875320.1 від 17.12.2024 (а.с.8). 
Позивач 08.04.2025 звернулась до ГУ ПФУ в Харківській області із заявою про повернення безпідставно сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у сумі 13000,00 грн (а.с.12-13).
Відповідач листом від 24.04.2025 повідомив позивача про відсутність підстав для складення подання на повернення збору з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, посилаючись на те, що наявність квитанції свідчить про те, що нотаріусом при посвідченні договору встановлено обов`язок щодо сплати збору в розмірі 13000,00 грн. Нотаріальне посвідчення договорів купівлі - продажу нерухомого майна здійснюється без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі - продажу нерухомого майна за наявності умов, що передбачені п. 15.2 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, що підтверджують звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування (а.с.10-11). 
Не погодившись із вказаними діями відповідача, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивач не подала до ГУ ПФУ в Харківській області усіх визначених пунктом 15-2 Порядку № 1740 документів, що підтверджують придбання майна вперше, відповідач обґрунтовано відмовив їй у формуванні подання про повернення суми сплаченого збору.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування визначений Законом України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 № 400/97-ВР (далі - Закон № 400/97-ВР).
Відповідно до п. 9 ч. 1 Закону № 400/97-ВР платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.
Пунктом 8 ч. 1 ст. 2 Закону № 400/97-ВР встановлено, що об`єктом оподаткування є для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.
Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» регулює Порядок сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 1998 року №1740 (далі - Порядок №1740), зі змінами, які внесені постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 року № 866 «Про внесення змін до Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій», яка набрала чинності 26 вересня 2020 року (далі Постанова № 866).
Згідно з п. п. 15-2, 15-3 Порядку №1740, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі нерухомого майна не сплачується, якщо, зокрема:
б) право власності на житло, отримане фізичною особою в результаті його приватизації, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»;
в) особа придбаває житло вперше, що підтверджується заявою фізичної особи про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя), та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло, а також даними про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року) ;
г) особа перебуває у черзі на одержання житла, що підтверджується документом, виданим органом, до компетенції якого належить ведення обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов .
Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна за наявності зазначених у підпунктах «в» і «г» пункту 15-2 цього Порядку інформації та документів, що підтверджують звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.
Отже, з 26.09.2020 в рамках чинного законодавства держава створила цілком дієвий механізм, за умови дотримання котрого фізична особа, що придбаває житло вперше та, відповідно, не є платником збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі нерухомого майна (житла), не сплачує збір при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу. Для цього фізична особа подає нотаріусу:
- заяву про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя);
- відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло,
- дані про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року).
У зазначених положеннях пункту 15-2 Порядку №1740 (в редакції Постанови №866) деталізовано зміст поняття «придбаває житло вперше», яке необхідно розуміти так, що фізична особа не має та не набувала права власності на житло, в тому числі в результаті приватизації.
З огляду на наведене під час вирішення питання чи є операція купівлі-продажу житла об`єктом сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, термін «придбавання майна» треба використовувати як такий, що охоплює (включає) не лише оплатне набуття права власності на певний об`єкт, а і його безоплатну приватизацію.
Зі змісту пункту 15-2 Порядку №1740 вбачається, що з 26 вересня 2020 року фізична особа звільняється від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, зокрема, якщо подає нотаріусу заяву про те, що вона не має та не набула права власності на житло, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про відсутність зареєстрованого права власності на житло, а також дані невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду.
За умови отримання від фізичної особи таких документів нотаріус на підставі абзацу четвертого пункту 15-3 Порядку №1740 здійснює нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.
Якщо ж особа не скористалася цим механізмом на стадії посвідчення договору в нотаріуса та помилково сплатила збір, то вона вправі скористатися ним вже після посвідчення нотаріусом договору, подавши відповідному територіальному органу Пенсійного фонду визначені підпунктом «в» пункту 15-2 Порядку №1740 інформацію та пакет документів, що підтверджують звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, для формування відповідного подання про повернення безпідставно сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування. У разі отримання відмови особа може оскаржити таке рішення до суду.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.11.2021 у справі № 280/9714/20.
Тобто, законодавець у випадку помилкової сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, покладає на особу подання певного пакету документів, встановленого Порядком № 1740, для виникнення у пенсійного органу обов`язку формування подання про повернення помилково сплачених коштів.
Процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії визначена Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 № 787 (далі Порядок № 787) (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до абз. 1 п. 3 Порядку № 787 повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів та перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, у національній валюті здійснюється Казначейством або головними управліннями Казначейства з відповідних рахунків за надходженнями, відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення платіжних інструкцій для здійснення внутрішніх операцій.
Відповідно до п. 5 Порядку № 787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) за судовим рішенням, яке набрало законної сили.
У разі повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС та органи Держмитслужби) орган, що контролює справляння надходжень бюджету, засобами системи Казначейства формує подання в електронній формі згідно з додатком 1 до цього Порядку та подає його до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства.
Відповідно до пункту 7.2 Порядку обліку сум, які сплачуються / підлягають сплаті на рахунки Пенсійного фонду України, затвердженою постановою Пенсійного фонду України від 27.09.2010 № 21-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.10.2010 за №988/18283, суми помилково сплачених платежів зараховуються в рахунок майбутніх платежів або повертаються платникам на підставі заяви.
Згідно з ч. 2 ст. 45 Бюджетного кодексу України казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.
Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215 казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.
Отже, повернення помилково або надміру сплаченого до бюджету збору на обов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється органом Державної казначейської служби України за поданням відповідного територіального органу Пенсійного фонду України, що контролює надходження цього збору до бюджету.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 при укладенні договору купівлі-продажу квартири від 17.12.2024, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Корнійчуком О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №6883, сплатила збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна в сумі 13000,00 грн, що складає 1% вартості квартири (платіжна інструкція від 17.12.2024 №0.0.4073875320.1).
08.04.2025 позивач звернулась до ГУ ПФУ в Харківській області із заявою про повернення помилково сплаченого збору з операції придбання нерухомого майна, до якої було додано відповідні документи.
За результатами розгляду вказаної заяви листом від 24.04.2025 перший відповідач повідомив, що органи Пенсійного фонду не наділені повноваженнями щодо визначення прав власності громадян на нерухоме майно та звільнення від сплати збору осіб, що придбають майно вперше, у зв`язку з чим підстави для складення подання на повернення збору з операцій купівлі-продажу нерухомого майна відсутні.
Тобто, з наведеного вбачається, що перший відповідач, відмовляючи у задоволенні заяви позивача, не здійснив належної перевірки поданих нею документів та фактично ухилився від виконання покладених на нього повноважень, безпідставно пославшись на відсутність компетенції у спірних правовідносинах, що суперечить вимогам чинного законодавства.
Колегія суддів зазначає, що в пункті 74 рішення Європейського Суду з прав людини «Лелас проти Хорватії» суд зверну увагу на те, що «держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу».
У справі Рисовський проти України Європейський Суд з прав людини ... підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок … і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси .
Тобто, виходячи з принципу "належного урядування", відповідач, як орган державної влади зобов`язаний забезпечувати належний рівень організації внутрішнього документообігу, який би унеможливлював затримки у розгляді службових документів, зокрема рапортів. Своєчасне передавання таких документів із відповідними резолюціями до виконавців є необхідною умовою належного реагування на порушені в них питання. Недотримання цих вимог свідчить про неналежне виконання органом своїх функціональних обов`язків та порушення принципів ефективності, відкритості та підзвітності державної служби. 
Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що відмова першого відповідача у формуванні та поданні до ГУ ДКСУ у Харківській області подання про повернення ОСОБА_2 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого у зв`язку з відсутністю у органів Пенсійного фонду відповідних повноважень щодо визначення прав власності громадян на нерухоме майно та звільнення від сплати збору осіб, що придбають майно вперше, не базується на нормах законодавства, а отже є протиправною.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскільки першим відповідачем фактично не надано належної правової оцінки заяві позивача від 08.04.2025 про повернення помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, зокрема не перевірено достатність поданого пакету документів та не з`ясовано наявність чи відсутність підстав для звільнення позивача від сплати такого збору, натомість відмову обґрунтовано виключно посиланням на відсутність повноважень, що не відповідає вимогам законодавства, належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання першого відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.04.2025 з урахуванням висновків суду. 
За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року по справі №520/11617/25 слід скасувати та ухвалити постанову про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до частин 6 та 7 статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до квитанції №9178-2739-0339-3887 від 08.05.2025 позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, а при поданні апеляційної скарги – 1816,80 грн (квитанція № 2899-4949-4119-8463 від 27.07.2025).
Оскільки спір у цій справі виник саме внаслідок протиправних дій першого відповідача, а позовні вимоги фактично задоволено саме щодо ГУ ПФУ в Харківській області, судовий збір підлягає стягненню на користь позивача саме за рахунок бюджетних асигнувань цього відповідача в сумі 
Враховуючи висновки суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , розмір судового збору, який підлягає стягненню з першого відповідача на користь позивача становить – 3028,00 грн (1211,20+1816,80).
Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року по справі № 520/11617/25 - скасувати.
Ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, оформлену листом від 24.04.2025, щодо складання подання на повернення збору з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, будю 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ЄДРПОУ 14099344) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 08.04.2025 про повернення помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна.
В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, будю 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ЄДРПОУ 14099344) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім ) грн 00 коп.. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк   О.А. Спаскін