Справа № 761/44395/25
2/683/827/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Завадської О.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СУПЕРІУМ» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

встановив:

У жовтні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СУПЕРІУМ» (надалі ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ») звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 (надалі відповідач/позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором №P51.990.70139 від 23 червня 2016 року в розмірі 86338,41 грн, судового збору в розмірі 2422,40 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 23 червня 2016 року між публічним акціонерним товариством «ІДЕЯ БАНК» (надалі ПАТ/АТ «ІДЕЯ БАНК») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №P51.990.70139.
Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту.
У зв`язку з порушенням позичальником умов договору, згідно із договором факторингу №15/11/23 від 15 листопада 2023 року, АТ «ІДЕЯ БАНК» відступило ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ» право вимоги до боржників, в тому числі за кредитним договором №P51.990.70139 від 23 червня 2016 року, в якому відповідач виступає позичальником.
Загальна сума заборгованості відповідача відповідно до реєстру боржників до вищевказаного договору факторингу складає 86338,41 грн, яка складається із заборгованості: за основним боргом 32353,77 грн; за відсотками 53984,64 грн; за комісією 0 грн, що стало підставою звернення до суду.
Представник позивача клопотав розглянути справу без його участі, не заперечив проти заочного розгляду.
Відповідач відповідно до вимог статей 128, 130 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про розгляд справи, заяв по суті не подавав, клопотань не заявляв.
Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 листопада 2025 року справу передано на розгляд Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області.
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 березня 2026 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що 23 червня 2016 року між ПАТ «ІДЕЯ БАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №P51.990.70139.
Відповідно до п.1.1. договору, банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 36500,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язувався одержати кредит і повернути його разом із процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами Договору.
Згідно п.1.2. договору, строк надання кредиту 36 місяців, а згідно з п.п.1.4, 1.5. договору, позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 10,00% (маржу банку). Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за Рішенням Правління банку, становить 9,50 %, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 19,5000 %.
23 червня 2016 року між приватним акціонерним товариством «СТРАХОВА КОМПАНІЯ» «ТАС» (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) було укладено договір страхування життя №P51.990.70139 та додаткову угоду №1 до договору страхування життя №P51.990.70139.
На підставі ордеру-розпорядження №1 від 23 червня 2016 року ОСОБА_1 видано кредит у сумі 30543,93 грн.
Згідно ордеру-розпорядження №1 від 23 червня 2016 року ОСОБА_1 сплачено страховий платіж у сумі 5956,07 грн.
Відповідно до письмової згоди ОСОБА_1 надав згоду на доступ до своєї кредитної історії.
Відповідно до довідки-повідомлення, підписаної ОСОБА_1 , він підтвердив, що банк надав йому в письмовій формі інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, з графіком погашення щомісячних платежів за кредитним договором.
Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. на кредитному договорі №P51.990.70139 від 23 червня 2016 року було вчинено виконавчий напис нотаріуса за реєстровим номером 557 про стягнення грошової суми у розмірі 61302,76 грн з ОСОБА_1 на користь кредитора ПАТ «ІДЕЯ БАНК» за період з 23 квітня 2017 року по 09 січня 2018 року включно.
Відповідно до договору факторингу №15/11/23 від 15 листопада 2023 року, АТ «ІДЕЯ БАНК» відступило ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ» право вимоги до боржників, в тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором №P51.990.70139 від 23 червня 2016 року.
Відповідно до витягу з реєстру боржників від 15 листопада 2023 року до договору факторингу №15/11/23, ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №P51.990.70139 від 23 червня 2016 року у сумі 86338,41 грн, яка складається із заборгованості: за основним боргом 32353,77 грн; за відсотками 53984,64 грн. Зазначено кількість просторочених днів – 2366 та стадію примусового стягнення – «виконавче провадження завершено».
06 жовтня 2025 року ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ» надіслало ОСОБА_1 досудову вимогу про необхідність погашення заборгованості за зазначеним вище кредитним договором у розмірі 86338,41 грн.
Згідно з довідкою ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ» за вих. №17/05-2025 від 13 жовтня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 становить 86338,41 грн, з яких заборгованісті за основним боргом 32353,77 грн, за відсотками 53984,64 грн, кількість просторочених днів – 2366.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором.
Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
За змістом частини 2 статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такий висновок є усталеним у судовій практиці, висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №214-10цс18), постановах Верховного Суду від 30 червня 2022 року у справі № 947/25785/19 (провадження №61-3732св22), від 20 травня 2022 року у справі №336/4796/18 (провадження №61-6356св21), від 15 серпня 2023 року у справі №753/6745/17 (провадження №61-7633св22).
Надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.
У постанові від 14 лютого 2018 року у справі №564/2199/15-ц Верховний Суд дійшов висновку, що кредитний договір припиняє свою дію після направлення боржнику вимоги про дострокове погашення всієї суми боргу, тому вимоги про стягнення процентів після цієї дати задоволенню не підлягають.
Судом встановлено, що 23 червня 2016 року між ПАТ «ІДЕЯ БАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №P51.990.70139.
На підтвердження надання 23 червня 2016 року відповідачу кредитних коштів у розмірі 30543,93 грн позивачем надано до суду ордер-розпорядження №1 від 23 червня 2016 року та ордер-розпорядження №1 від 23 червня 2016 року про сплату ОСОБА_1 страхового платежу у сумі 5956,07 грн у зв`язку з наданням кредиту в сумі 36500,00 грн.
Згідно з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі №161/16891-15 (провадження №61-517св18) про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк зобов`язаний довести отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, установлених договором, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Відповідно до зазначеної норми Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Згідно з п.62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або надсилання клієнту.
Відтак виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, що може бути доказом і який суд має оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів щодо реального виконання кредитного договору.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі №204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі №209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі №175/35/16-ц, від 04 вересня 2024 року у справі №426/4264/19.
З наданого позивачем платіжного документу, відповідно до обов`язкових у таких випадках стандартів бухгалтерського обліку, можна встановити, що даний переказ стосується саме відповідача та був здійснений на виконання умов зазначеного кредитного договору. Зокрема, зазначений ордер-розпорядження містить всю необхідну інформацію про отримувача, яка б давала можливість ідентифікувати особу як позичальника, а також усі необхідні реквізити, які свідчать про те, що кредитні кошти були надані ПАТ «ІДЕЯ БАНК» та отримані ОСОБА_1 .
Крім того, з платіжного документу вбачається, що кредитні кошти були перераховані відповідачу на рахунок, вказаний у кредитному договорі (платежі здійснюватимуться на транзитний рахунок № НОМЕР_1 ) (п.2.1договору).
Відповідно до приписів пункту 6 розділу І Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року за №163 (далі за текстом - Інструкція №163), платіжна інструкція - розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції; платіжна операція - будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього; платник - особа, з рахунку якої ініціюється платіжна операція на підставі платіжної інструкції; сума платіжної операції - відповідна сума коштів, яка в результаті виконання платіжної операції повинна бути зарахована на рахунок отримувача або видана отримувачу в готівковій формі.
Суд також враховує положення пункту 37 розділу ІІ Інструкції №163 (зі змінами) про те, що платіжна інструкція, оформлена платником в електронній або паперовій формі, повинна містити такі обов`язкові реквізити: 1) дату складання і номер; 2) унікальний ідентифікатор платника або найменування/прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), код платника та номер його рахунку; 3) найменування надавача платіжних послуг платника; 4) суму цифрами та словами; 5) призначення платежу; 6) підпис(и) платника; 7) унікальний ідентифікатор отримувача або найменування/прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), код отримувача та номер його рахунку; 8) найменування надавача платіжних послуг отримувача.
Вказівки щодо особливостей заповнення реквізитів платіжної інструкції, оформленої в паперовій або електронній формі (додаток до Інструкції №163 (пункт 10 розділу I)), передбачають наявність такої інформації у платіжних інструкціях, зокрема: платіжна інструкція засвідчується підписами [власноручним(ими)/електронним(ими)] уповноваженого працівника надавача платіжних послуг, який оформив платіжну інструкцію, та працівника, на якого покладено функції контролера. У разі перерахування коштів на рахунки отримувачів (фізичних та юридичних осіб), які відкриті в іншого надавача платіжних послуг, платіжна інструкція засвідчується підписом(ами) [власноручним(ими)/електронним(ими)] уповноваженого(их) працівника(ів) надавача платіжних послуг, визначеного(их) внутрішніми документами надавача платіжних послуг (п.19 Інструкції №163).
Враховуючи те, що наданий позивачем платіжний документ №1 від 23 червня 2016 року містить вказані реквізити, зокрема відмітку ПАТ «ІДЕЯ БАНК» про здійснення операції 23 червня 2016 року №536 та іншу інформацію, яка передбачена згаданою Інструкцією №163, то він відповідає вказаним вимогам законодавства, а тому суд вважає, що в матеріалах справи наявні належні та достатні докази, які підтверджують переказ кредитних коштів відповідачу.
Таким чином, наданий позивачем платіжний документ є належним і достатнім доказом на підтвердження здійснення фінансової операції щодо переказу грошових коштів ОСОБА_1 ; зазначена в ньому інформація відповідає вимогам бухгалтерського обліку. Отже, наданий доказ є первинним бухгалтерським документом, який фіксує здійснення платежу та є необхідним для підтвердження таких юридичних фактів.
Щодо розрахунку кредитної заборгованості.
Згідно з п.1.1. договору, банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 36500,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом із процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами договору.
Строк надання кредиту 36 місяців (п.1.2 договору), а згідно з п.п.1.4, 1.5. договору, позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 10,00% (маржу банку). Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за Рішенням Правління банку, становить 9,50 %, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 19,5000 %.
Підписавши кредитний договір №P51.990.70139, ОСОБА_1 засвідчив, що погодився на отримання кредитних коштів саме на умовах договору, проте матеріали справи не містять деталізованого розрахунку заборгованості, який би підтверджував склад, розмір та періоди нарахування відсотків.
Згідно з наданою довідкою від 13 жовтня 2025 року, заборгованість ОСОБА_1 становить 86338,4 грн, з яких заборгованість: за основним боргом 32353,77 грн; за відсотками 53984,64 грн. При цьому зазначено, що відсотки нараховано за 2366 днів прострочення, проте з умов кредитного договору та матеріалів справи не вбачається підстав для їх нарахування поза межами строку дії договору, який становить 36 місяців (1096 днів).
Таким чином, позивач, розпорядившись своїми правами на власний розсуд, не надав детального розрахунку заборгованості та доказів належного продовження строків кредитування чи правових підстав для нарахування процентів поза межами погодженого строку.
Згідно зі ст.1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, а також у постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 300/438/18.
Нарахування та стягнення процентів за користування кредитом поза межами строку дії договору суперечить вимогам Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 червня 2020 року у справі №922/3578/18 зазначила, що системний аналіз частини другої статті 536, частини другої статті 625 та статті 627 Цивільного кодексу України дозволяє дійти висновку, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору.
Отже, законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (зокрема, в розмірі певного проценту за кожний день прострочення).
Санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань (пункт 8.32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18).
Матеріали справи свідчать про те, що позивач фактично заявив до стягнення проценти за користування кредитними коштами поза межами строку дії кредитного договору, не заявляючи при цьому вимог про стягнення сум у порядку ст.625 ЦК України та не надаючи відповідних розрахунків.
Регулятивна норма ч.1 ст.1048 ЦК України та охоронна норма ч.2 ст.625 ЦК України не можуть застосовуватися одночасно, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16.
За відсутності у матеріалах справи належних і допустимих доказів, деталізованого розрахунку, а також підтвердження правомірності нарахування процентів у межах строку дії кредитного договору, суд позбавлений можливості дійти обґрунтованого висновку щодо правильності заявленої до стягнення суми заборгованості за процентами.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне навести власний розрахунок заборгованості за відсотками.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 36500,00 грн строком на 36 місяців (3 роки) під 19,50 % річних. З урахуванням часткового погашення відповідачем основного боргу в розмірі 4146,23 грн (36500,00 – 32353,77), нарахування відсотків відповідно до умов договору має здійснюватися на залишок заборгованості.
Відтак, відсотки підлягають нарахуванню на суму залишку кредитної заборгованості у розмірі 32353,77 грн за період з 23 червня 2016 року по 23 червня 2019 року. Разом з тим, нарахування відсотків за період понад строк дії договору, а саме після 23 червня 2019 року є безпідставним.
За таких обставин із відповідача підлягають стягненню відсотки у розмірі 18926,95 грн ((32353,77 грн х 19,50 %) х 3 роки)).
Інші заявлені вимоги за відсотками належним чином не доведені, а тому позов у даному випадку має бути задоволений лише частково: за основним боргом 32353,77 грн; за відсотками 18926,95 грн, а всього 51280,52 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору факторингу №15/11/23 від 15 листопада 2023 року, АТ «ІДЕЯ БАНК» відступило ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ» право вимоги до боржників, в тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором №P51.990.70139 від 23 червня 2016 року, що підтверджується витягом з реєстру боржників у друкованій формі від 15 листопада 2023 року, актом приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді №1 від 15 листопада 2023 року та платіжною інструкцією №889 від 16 листопада 2023 року про здійснення фактором оплати клієнту суми фінансування. Зазначене свідчить про те, що перехід прав вимоги відбувся, оскільки сторонами було виконано умови, передбачені п.5.1 договору факторингу №15/11/23.
З огляду на викладене, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідач не виконав досудову вимогу про повернення боргу, станом на день розгляду справи відповідачем не надано доказів про сплату боргу чи на підтвердження відсутності обов`язку зі сплати заявленої в позові заборгованості, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача кредитної заборгованості за кредитним договором №P51.990.70139 від 23 червня 2016 року в загальній сумі 51280,52 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову пропорційно задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позовні вимоги задоволено на 59,40% (51280,52 х 100 / 86338,41), то на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1438,91 грн (2422,40 х 59,40 / 100).
Керуючись ст. ст. 12, 81, 89, 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд –

ухвалив:
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СУПЕРІУМ» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СУПЕРІУМ» (місцезнаходження: 04053, Київська область, м. Київ, Вознесенський узвіз, 23-А, нежитлове приміщення №35А, код ЄДРПОУ 42024152) заборгованість за кредитним договором №P51.990.70139 від 23 червня 2016 року у розмірі 51280,52 грн, з яких: 32353,77 грн – заборгованість за основною сумою боргу; 18926,95 грн – заборгованість за процентами.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СУПЕРІУМ» (місцезнаходження: 04053, Київська область, м. Київ, Вознесенський узвіз, 23-А, нежитлове приміщення №35А, код ЄДРПОУ 42024152) судовий збір у розмірі 1438,91 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СУПЕРІУМ», місцезнаходження: 04053, Київська область, м. Київ, Вознесенський узвіз, 23-А, нежитлове приміщення №35А, код ЄДРПОУ 42024152;
відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя