ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 року 
м.Черкаси 

Справа № 694/3345/25		
Провадження № 22-ц/821/1280/26		
категорія 304090000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої – Карпенко О.В.
суддів - Василенко Л.І., Сіренка Ю.В.
за участю секретаря – Руденко А.О. 

учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс»,
відповідач - ОСОБА_1 , 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на заочне рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 30 березня 2026 року (ухваленого під головуванням судді Смовж О.Ю. в приміщенні Звенигородського районного суду Черкаської області) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (далі по тексту – ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», Товариство) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 23.06.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових Рішень» (далі по тексту ТОВ «ФК «ЦФР») та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 6415896200 (індивідуальна частина).
Відповідно до умов Кредитного договору ТОВ «ФК «ЦФР» надає позичальнику грошові кошти на наступних умовах: встановлена сума кредитного ліміту 24 157,54 грн; тип кредиту - кредит; строк користування 48 місяців; цільове призначення кредиту - на споживчі потреби.
Згідно з умовами вищезазначеного договору кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним на умовах, встановлених договором. Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користуванням кредитом та здійснювати повернення кредиту.

Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором кредитодавець виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. В той же час, відповідач свої зобов`язання з повернення кредитних коштів не виконує.
В подальшому, AT «Таскомбанк» набуло статусу кредитора за кредитним договором у зв`язку з укладенням Договору між AT «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЦФР».
Станом на 02.12.2024 загальна сума заборгованості за кредитом становить 38838,62 грн.
02.12.2024 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором, укладеним між ТОВ «ФК «ЦФР» та відповідачем.
На підставі наведеного, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» просило суд ухвалити рішення яким стягнути з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 38838,62 грн, судовий збір, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9200,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 30.03.2026 у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» про стягнення заборгованості - відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договором факторингу № НІ/11/8-Ф від 27.01.2023 після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували виконання сторонами умов договору факторингу та, як наслідок - набуття права грошової вимоги позивача до відповідача за кредитним договором та можливості реалізації прав нового кредитора для звернення до суду з даним позовом.
Також, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження виконання зобов`язання первісним кредитором в частині надання грошових коштів за кредитним договором.
З огляду на викладене, суд вважав позовні вимоги ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» такими, що не підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У квітні 2026 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» подало, через засоби поштового зв`язку, апеляційну скаргу, в якій просило скасувати заочне рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 30.03.2026 та ухвалити нове про задоволення позову, вважаючи рішення суду необґрунтованим, таким, що постановлене із неправильним застосуванням норм матеріального та із порушенням норм процесуального права.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що позивач не погоджується із висновками суду першої інстанції.
Вказує, що 27.01.2023 між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» укладено договір відступлення прав вимоги № НІ/11/8-Ф, за умовами якого права вимоги за Кредитним договором № 6415896200 від 23.06.2022 перейшло до АТ «Таскомбанк», що підтверджується випискою з додатку № 1 до договору відступлення прав вимог № НІ/11/8-Ф від 23.06.2023.
Далі, 02.12.2024 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, у відповідності до умов якого АТ «Таксомбанк» передав (відступив) ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» прийняв належні АТ «Таскомбанк» права вимоги до боржників, вказані у додатку № 1-1 до договору факторингу.
Факт виконання умов договору факторингу від 02.12.2024 підтверджується актом приймання-передачі реєстру боржників від 02.12.2024 та платіжною інструкцією, за яким ТОВ «Еліт Фінанс» перерахувало на рахунок АТ «Таскомбанк» зазначені у п. 4.2 договору факторингу суму грошових коштів.
Таким чином, скаржник набув право вимоги до відповідача, що підтверджується доказами, які були подані разом з позовною заявою.
Крім того, договір факторингу від 02.12.2024, який укладений між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», ніким не оспорювався та у визначеному законом порядку недійсним не визнавався. 
Суд першої інстанції помилково зазначив, що позивачем не надано доказів перерахування коштів на рахунок відповідача, оскільки в п. 1.4 укладеного між сторонами кредитного договору встановлено видачу кредиту шляхом перерахування грошових коштів за наведеними реквізитами, тобто із зазначеного пункту вбачається, що саме відповідач отримує кредит, для погашення попередніх боргів, при цьому відповідач не отримує грошей для себе особисто. Підтвердженням виконання первісним кредитором даного пункту є первинні документи, які надані позивачем.
Вказує, що саме через неналежне дослідження доказів, які були надані позивачем, та неправильне застосування судом норм матеріального права, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про недоведеність наявності заборгованості відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
В повній мірі зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається, що 23.06.2022 ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 6415896200 (індивідуальна частина). Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «ФК «ЦФР» надає позичальнику грошові кошти на наступних умовах: встановлена сума кредитного ліміту 24 157,54 грн; тип кредиту - кредит; строк користування 48 місяців; цільове призначення кредиту – на будь-які цілі.
Відповідно до його умов (п.1.1.) кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Згідно з п. п. 1.2, 1.3. кредитного договору позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених Кредитним договором.
Згідно з п. 2.2 Договору позичальник, підписуючи цей договір, підтверджує, що ТОВ «ФК «ЦФР» відповідно до вимог чинного законодавства у чіткій та зрозумілій формі ознайомило її з інформацією, вказаною в ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 6, 9 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та іншою інформацією.
Усі інші умови Кредитного договору викладені в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» (публічна частина) редакція від 02.02.2022, які розміщені на сайті ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», з якими позичальник ознайомилася до укладення цього договору та до яких приєдналася, підписавши цей договір (п. 3.5 Договору).
Дослідженням Паспорту кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 5896200 від 23.06.2022 з`ясовано, що відповідач ознайомилася з інформацією про умови кредитування та вартістю кредиту, що підтверджується її підписом. У Паспорті також зазначено, що загальні витрати за кредитом складають 48752,44 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом 70713,84 грн, реальна річна процентна ставка 105,65% річних (а.с. 9 -10).
В подальшому, 27.01.2023 між ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» та АТ «Таскомбанк» укладено договір відступлення прав вимоги № НІ/11/8-Ф, за умовами якого права вимоги за кредитним договором № 6415896200 від 23.06.2022 до відповідача перейшло до АТ «Таскомбанк», що підтверджується випискою з додатку № 1 до договору відступлення прав вимог №НІ/11/8-Ф від 23 червня 2023 року.
02.12.2024 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги № НІ/11/25-Ф, за умовами якого права вимоги за кредитним договором № 6415896200 від 23.06.2022 до відповідача перейшло до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», що підтверджується випискою з додатку № 1 до договору відступлення прав вимог №НІ/11/25-Ф від 02 грудня 2024 року.
Пред`являючи позов, новий кредитор посилався на те, що станом на 02.12.2024 загальний розмір заборгованості відповідача за договором № 6415896200 складає 38838,62 грн.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частинами першою-другою ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (позика) глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно із ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Абзацом другим ч.1 ст. 1046 ЦК України передбачено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Між тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що саме 23.06.2022 позичальник отримала кредит в розмірі 24157,54 грн.
Всупереч твердженням скаржника, наявні в матеріалах справи виписки за особовим рахунком, незважаючи на вказівку в них про обліковий період з 23.06.2022 по 02.12.2024, охоплюють лише період з 27.01.2023 по 02.12.2024 і не містять жодної інформації про перерахування саме 23.06.2022 кредиту в сумі 24157,54 грн.
Отже, матеріали справи не містять переконливих і об`єктивних доказів на підтвердження обставин перерахування ТОВ «ФК «ЦФР» на користь ОСОБА_1 24157,54 грн кредиту, що правильно з`ясовано судом.
При цьому, виписки за банківським рахунком позичальника та розрахунок заборгованості суперечать одне одному, адже у цих письмових доказах вказується про сплату в рахунок погашення заборгованості 1931,05 грн, а в розрахунку про оплату - лише 49,71 грн.
Щодо переходу права вимоги кредитора до позивача.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України).
Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина 3 статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.
Згідно з частиною 1 статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 514 ЦК України).
Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина 1 статті 517 ЦК України).
У справі, що переглядається, матеріалами справи встановлено, що 27.01.2023 за договором факторингу №НІ/11/8-Ф ТОВ «ФК «Центр Фінансових рішень» відступило АТ «Таскомбанк» право вимоги за договорами, перелік яких наведено в Реєстрі прав вимог, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною цього Договорі та підписується одночасно з ним. Цей договір вступає в силу у дату його підписання уповноваженими представниками і скріплення печатками сторін та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 10.1 договору).
З витягу прав вимог до договору факторингу №НІ/11/8-Ф встановлено, що до реєстру договорів, право вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, входить боржниця ОСОБА_1 .
Обставин щодо визнання недійсним договору про відступлення права вимоги або розірвання його у встановленому законом порядку не встановлено.
02.12.2024 договором факторингу № НІ/11/25-Ф АТ «Таскомбанк» відступило ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» право вимоги за договорами, перелік яких наведено Реєстрі прав вимог, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною цього договору. Цей договір вступає в силу у дату його підписання уповноваженими представниками і скріплення печатками сторін та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 10.1 договору).
З витягу прав вимог до договору факторингу №НІ/11/25-Ф встановлено, що до реєстру договорів, право вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, входить боржниця ОСОБА_1 .
Отже, зважаючи на встановлену статтею 204 ЦК України і не спростовану при вирішенні цієї справи в порядку статті 215 ЦК України презумпцію правомірності укладеного між сторонами договору про відступлення права вимоги, такий договір у розумінні статей 11, 509 ЦК України є належною підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором прав і обов`язків сторін.
У зв`язку з наведеним, фактичні обставини у справі, встановлені судом першої інстанції, не підтверджують покладені в основу оскарженого судового рішення висновки про відсутність у позивача права на звернення до суду з вказаним позовом, як правонаступника АТ «Таскомбанк».
В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів зазначає, що за недоведеності наявності кредитного зобов`язання, а саме перерахунку кредитних коштів на рахунок відповідача в розмірі 24157,54 грн, доводи апеляційної скарги щодо правомірності відступлення права вимоги за кредитним договором на підставі договорів факторингу та правомірності самих договорів факторингу, не мають значення для вирішення справи та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.
Згідно з ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги частково, та зміни мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення щодо мотивів відмови у задоволенні позовних вимог.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки зміна мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення не призвела до іншого результату вирішення справи, то розподіл судових витрат апеляційний суд не здійснює.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» - задовольнити частково.
Заочне рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 30 березня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча        О.В. Карпенко

Судді         Л.І. Василенко

Ю.В. Сіренко