ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 року 
м. Київ
cправа № 910/10158/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Булгакової І.В. (головуючої), Власова Ю.Л. та Малашенкової Т.М.,
за участю секретаря судового засідання Ксензової Г.Є.,

представників учасників справи:
позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-будівельна група "Ковальська"- Максимов О.М., адвокат (дов. від19.12.2025 №31-Д ),
відповідача - Антимонопольного комітету України - не з`явився, 
третіх осіб, на стороні відповідача:
Компанії "Divinereach Limited" -Колупаєв А.П., адвокат (ордер АА№1727143 від24.06.2026),
Компанії "CRH Eastern Europe B.V." - Зєваков І.Г. (ордер АІ №2239040 від 24.06.2026),
Приватного акціонерного товариства "Віпцем" - Гаряча Ж.С. (ордер АА №1727139 від 24.06.2026),
Компанії CRH Ukraine B.V. - Гаряча Ж.С. (ордер АА №1727138 від 24.06.2026),
розглянув у відкритому судовому засіданні 
касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-будівельна група "Ковальська"
на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2025 (суддя Щербаков С.О.) та
постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2026 (головуючий суддя: Буравльов С.І., судді: Шапран В.В., Андрієнко В.В.)
у справі № 910/10158/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-будівельна група "Ковальська" (далі - ТОВ "Ковальська"; позивач)
до Антимонопольного комітету України (далі - Комітет; АМК; відповідач),
про визнання недійсним рішення,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1) Компанія "Divinereach Limited",
2) Компанія "CRH Eastern Europe B.V.",
3) Приватне акціонерне товариство "Віпцем"
4) Компанія "CRH Ukraine B.V.",
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
ТОВ "Ковальська" звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Комітету про визнання недійсним рішення АМК від 19.06.2025 р. № 249-р "Про надання дозволу на концентрацію" (далі - Рішення АМК №249-р).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюване рішення є незаконним та необґрунтованим внаслідок неповного з`ясування та доведення обставин, які мають значення для справи про концентрацію, оскільки під час ухвалення рішення відповідач не врахував обставини, які мали вирішальне значення, а саме взяті на себе CRH Ukraine B.V. зобов`язання, метою яких було усунення потенційних ризиків обмеження конкуренції у зв`язку з придбанням компанією цементних активів Dyckerhoff в Україні.
Короткий зміст судових рішень
Господарський суд міста Києва рішенням від 27.11.2025, залишеним без змін Північним апеляційним господарським судом постановою від 31.03.2026, у справі № 910/10158/25 відмовлено ТОВ "Ковальська" у задоволенні позову.
Судові рішення обґрунтовані тим, що при прийнятті оспорюваного рішення АМК діяв у межах своїх повноважень, у порядок та спосіб, встановлений законом, висновки, викладені у його рішенні, відповідають фактичним обставинам справи та є обґрунтованими, в той час як вимога позивача про визнання недійсним Рішення АМК є необґрунтованою, недоведеною та не підлягає задоволенню.
Крім того, суди відмовляючи у задоволенні позовних вимог зазначили, що позивачем не доведено наявності суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов внаслідок прийняття Рішення АМК, що є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі ТОВ "Ковальська"(у новій редакції), з посиланням на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2025 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2026 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Узагальнені доводи касаційної скарги 
Підставою для оскарження рішення і постанови судів попередніх інстанцій, ТОВ "Ковальська" (з урахуванням викладення касаційної скарги у новій редакції) визначив пункти 1, 3, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). 
Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження судових рішень передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України скаржник посилається на неврахування висновків викладених у постановах Верховного Суду: від 02.07.2019 у справі №910/23000/17, від 01.11.2023 у справі №910/15275/21, від 12.05.2026 у справі №914/2331/24 щодо недопустимості свавільного використання органом дискреційних повноважень та необхідність з`ясування судами передбачених статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон №2210) підстав для визнання недійсним рішення АМК.
Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження судових рішень передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України скаржник посилається на відсутність висновку Верховного Суду стосовно застосування статті 22 Закону №2210 у правовідносинах, пов`язаних зі здійсненням контролю з боку антимонопольного органу за концентрацією, яка відбувається внаслідок реалізації іншого рішення про концентрацію.
Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження судових рішень передбачену пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України скаржник посилається на пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України та зазначає порушення судом апеляційної інстанції приписів пункту 3 частини першої статті 282, частини п`ятої статті 236 ГПК України стосовно обґрунтованості судового рішення.
Скаржник також посилається на те, що судами не враховано тієї обставини, що Рішення АМК №249-р не є самостійним у матеріально-правовому сенсі, а є похідним від рішення АМК№304-р яким Комітет дозволив концентрацію виключно за умови виконання структурних зобов`язань, спрямованих на усунення конкурентних ризиків, а рішення №249-р було ухвалене саме в межах реалізації цих зобов`язань.
Позиція інших учасників справи
Від Комітету 29.06.2026 (через систему "Електронний суд") подано відзив на касаційну скаргу з проханням залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2026 у справі №910/10158/25- без змін. АМК зазначає, що касаційна скарга не може вважатися належно обґрунтованою, оскільки не містить достатнього правового обґрунтування підстав касаційного перегляду та фактично зводиться до загального цитування законодавства без встановлення зв`язку між заявленими доводами, конкретним порушеним правом та необхідністю формування нового правового висновку Верховного Суду. Крім того, Комітет зазначає і про недоведення скаржником порушення його права, а тому не має визначеного законом процесуального статусу для оскарження Рішення АМК у цій справі.
Приватне акціонерне товариство "Віпцем" направило відзив на касаційну скаргу (отримане судом 29.06.2026) в якому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги в повному обсязі. У відзиві на касаційну скаргу товариство наголошує на тому, що позивач не обґрунтував підстави касаційного оскарження та наголошує, що у позивача відсутнє порушене право.
Компанія "Divinereach Limited" також направила відзив на касаційну скаргу (отримане судом 29.06.2026) в якому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги в повному обсязі. Компанія зазначає, що доводи касаційної скарги безпідставні та необґрунтовані та звертає увагу на те, що позивач не оскаржує судові рішення в частині відсутності у нього порушеного права або законного інтересу у зв`язку з прийняттям Рішення АМК, водночас такий висновок був самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.
Компанія "CRH Eastern Europe B.V." також направила відзив на касаційну скаргу (отримане судом 29.06.2026) в якому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити в силі оскаржувані судові рішення. Компанія зазначає у відзиві, що вона вважає всі наведені доводи/твердження позивача безпідставними та такими, що не відповідають обставинам справи та не можуть бути підставою для скасування судових рішень.
Компанія "CRH Ukraine B.V." також направила відзив на касаційну скаргу (отримане судом 29.06.2026) в якому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги в повному обсязі. У відзиві на касаційну скаргу Компанія наголошує на необґрунтованості та безпідставності касаційної скарги, а також зазначає про те, що позивачем не оскаржуються висновки судів попередніх інстанцій щодо відсутності у позивача порушеного права або інтересу у зв`язку з прийняттям Рішення АМК, а оскільки відсутність порушеного права є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову, задоволення позову у будь-якому випадку не є можливим, навіть не беручи до уваги необґрунтованість касаційної скарги. 
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Комітетом 19.06.2025 прийнято рішення № 249-р "Про надання дозволу на концентрацію", яким надано дозвіл Компанії "Divinereach Limited" (м. Дублін, Ірландія) на набуття (разом із Компанією "CRH UKRAINE B.V." (м. Роттердам, Нідерланди) контролю над Компанією "CRH Eastern Europe B.V." (м. Амстердам, Нідерланди), що забезпечує здійснення контролю над Приватним акціонерним товариством "Віпцем".
Так, у даному випадку концентрація полягає у придбанні Компанією "Divinereach Limited" акцій Компанії "CRH Eastern Europe B.V." (м. Амстердам, Нідерланди) у розмірі, що забезпечує досягнення 25 відсотків голосів у вищому органі управління компанії, з правом вето для забезпечення блокування ключових управлінських рішень вищого органу управління Компанії "CRH Eastern Europe B.V.".
Вбачається, що концентрація буде здійснена на підставі договору купівлі-продажу акцій, укладеного 23.04.2025 між компаніями "Divinereach Limited" і "CRH UKRAINE B.V." (далі - договір).
У дату закриття договору між компаніями "Divinereach Limited" і "CRH UKRAINE B.V." буде підписано акціонерний договір стосовно управління Компанією "CRH Eastern Europe B.V." та Приватним акціонерним товариством "Віпцем" (далі - акціонерний договір), також затверджено нову редакцію статуту Компанії "CRH Eastern Europe B.V.".
Акції Приватного акціонерного товариства "Віпцем" у розмірі 100% акцій станом на дату закриття договору (але в будь-якому випадку не пізніше ніж о 23:59 год 13 липня 2025 року) будуть передані Компанії "CRH Eastern Europe B.V." згідно з положеннями додатка 2 до договору. Також буде затверджена нова редакція статуту Приватного акціонерного товариства "Віпцем".
Реалізація права вето міноритарного акціонера буде здійснюватися шляхом прийняття рішень єдиним акціонером Приватного акціонерного товариства "Віпцем" - Компанією "CRH Eastern Europe B.V." за участю міноритарного акціонера.
Внаслідок концентрації та на умовах, викладених в положеннях проекту акціонерного договору, статутів Компанії "CRH Eastern Europe B.V." та Приватногого акціонерного товариства "Віпцем", Компанія "Divinereach Limited" разом із Компанією "CRH UKRAINE B.V." набуде прямий спільний контроль над Компанією "CRH Eastern Europe B.V." та опосередкований спільний контроль над Приватним акціонерним товариством "Віпцем".
Концентрація буде здійснена на виконання зобов`язання, яке обумовлене рішенням Антимонопольного комітету України від 05.09.2024 № 304-р, яким надано дозвіл на концентрацію.
За інформацією заявників Компанія "CRH Eastern Europe B.V." здійснює діяльність фінансового холдингу та не здійснює діяльності на території України. Компанія "CRH Eastern Europe B.V." на дату здійснення концентрації безпосередньо володітиме 100 відсотками акцій Приватного акціонерного товариства "Віпцем", яке здійснює діяльність з виробництва та продажу, просування або дистрибуції цементної продукції; єдиним власником Компанії "CRH Eastern Europe B.V." та Приватного акціонерного товариства "Віпцем" є компанія "CRH UKRAINE B.V.", яка здійснює діяльність фінансового холдингу та не здійснює діяльності на території України. Компанія "CRH UKRAINE B.V.", крім вказаних суб`єктів господарювання, також пов`язана відносинами контролю з резидентами та нерезидентами України, які утворюють групу суб`єктів господарювання CRH (далі - Група CRH), та здійснюють діяльність, зокрема, на території України з виробництва та продажу цементу, готових для використання розчинних бетонних сумішей, виробів із бетону для будівництва, надання транспортних послуг у рамках договорів про поставку цементу/бетону, надання послуг консультування з питань комерційної діяльності й керування. Кінцеві бенефіціари в Компанії "CRH UKRAINE B.V." відсутні. 
Компанію "CRH UKRAINE B.V." опосередковано контролює Компанія "CRH plc" (Ірландія), акції якої торгуються на фондових біржах. Жодна особа не володіє більше ніж 10 відсотками акцій Компанії "CRH plc"; Компанія "Divinereach Limited" здійснює діяльність інвестиційного холдингу та не здійснює діяльності на території України; Компанія "Divinereach Limited" пов`язана відносинами контролю із суб`єктами господарювання - нерезидентами України, які утворюють групу суб`єктів господарювання Fitzditton (далі - Група Fitzditton); кінцевими бенефіціарними власниками Групи Fitzditton є фізичні особи - громадяни Ірландії.
Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції
Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
Причиною виникнення спору у справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав про визнання недійсним Рішення АМК.
Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
При цьому самим скаржниками у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, покладається на скаржника.
Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі № 191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 902/1076/24, від 09.08.2024 у справі № 127/22428/21, постанов Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 753/11009/19, від 27.07.2021 у справі № 585/2836/16-ц, в яких зазначено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.
При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.
Що ж до визначення подібних правовідносин, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин, відповідно до якого на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. 
З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими. Водночас у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.
Як вже було зазначено, предметом розгляду у цій справі є визнання недійсним рішення АМК, яким надано дозвіл Компанії "Divinereach Limited" (м. Дублін, Ірландія) на набуття (разом із Компанією "CRH UKRAINE B.V." (м. Роттердам, Нідерланди) контролю над Компанією "CRH Eastern Europe B.V." (м. Амстердам, Нідерланди), що забезпечує здійснення контролю над Приватним акціонерним товариством "Віпцем".
Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшли висновку, що АМК діяв у межах своїх повноважень, у порядок та спосіб, встановлений законом, висновки, викладені у його рішенні, відповідають фактичним обставинам справи та є обґрунтованими, в той час як вимога позивача про визнання недійсним Рішення АМК є необґрунтованою, недоведеною та не підлягає задоволенню. Крім того, суди відмовляючи у задоволенні позовних вимог зазначили, що позивачем не доведено наявності суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов внаслідок прийняття Рішення АМК, що є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові.
Скаржник зазначає про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 02.07.2019 у справі №910/23000/17, від 01.11.2023 у справі №910/15275/21, від 12.05.2026 у справі №914/2331/24.
Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суди, посилаючись на норму права, застосували її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачили тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.
Предметом розгляду справи №910/23000/17 було визнання недійсним рішення АМК про відмову в розгляді справи за заявою позивача стосовно порушення підприємством законодавства про захист економічної конкуренції.
На обґрунтування пред`явлених вимог позивач посилався на те, що Комітет не перевірив наявності в діях підприємства ознак недобросовісної конкуренції (порушення статті 15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції»), оскільки це підприємство під час реалізації квитків на пісенний конкурс «Євробачення 2017: Гранд Фінал» повідомило неточну інформацію про те, що є сервісним збором, що входить у додаткові послуги, за яких умов надаються додаткові послуги, а інформацію про вартість сервісного збору та додаткових послуг, які не були замовлені позивачем, було повідомлено лише після придбання квитків, що є введенням покупця в оману.
Предметом розгляду справи №910/15275/21 було визнання недійсним рішення АМК, відповідно до якого Комітет скасував своє ж рішення про надання дозволу компанії на придбання акцій, що забезпечує перевищення 25 відсотків голосів у вищому органі управління товариства.
Позов обґрунтований тим, що відповідач: переглянув та скасував власне рішення за відсутності визначених законом підстав; не з`ясував, чи була недостовірною надана про АТ "Харківобленерго" інформація, на підставі якої було прийнято рішення про надання дозволу на концентрацію; порушив порядок перегляду та скасування рішення про надання дозволу на концентрацію; не дотримався принципу "належного урядування", оскільки намагався виправити власну помилку за відсутності відповідних правових підстав.
Предметом розгляду справи № 914/2331/24 було визнання недійсним рішення Відділення АМК у частині, що стосується Підприємства.
Позовні вимоги мотивовані тим, що адміністративною колегією Відділення АМК прийнято рішення у справі "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафів", яким визнано узгодженими дії Підприємства та Товариства під час їх участі в торгах № 1 та торгах № 2. Вказане є порушенням, яке передбачене пунктом 4 частини другої статті 6 та пунктом 1 статті 50 Закону №2210. На підставі статті 52 Закону №2210 за вчинені порушення законодавства про захист економічної конкуренції, накладено на позивача штраф.
Отже, у кожній з цих справ оскаржувалось рішення АМК, що свідчить про подібність цих справ за предметом оскарження, проте прийняті АМК рішення різняться за змістом з огляду на встановлені ним обставини та доводи поданих заяв. 
Враховуючи, що рішення у цих справах прийняті за результатами дослідження різних за змістом рішень АМК, обставин ухвалення відповідних рішень, нормативно-правових актів, якими керувалися суди та АМК підстава касаційного оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2025 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2026 передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України не знаходить свого підтвердження. 
Касаційна скарга Комітетом також подана на підставі пунктів 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України з посиланням на пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України. Верховний Суд вважає за необхідне розглядати ці підстави касаційного оскарження у їх взаємній і логічній послідовності.
Відповідно до приписів пункту 3 частини третьої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Отже, по-перше, слід з`ясувати відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а по-друге, наявність/відсутність подібності правовідносин та наявність/відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Так, скаржник зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме частини першої статті 22 Закону №2210 у правовідносинах пов`язаних зі здійсненням контролю з боку антимонопольного органу за концентрацією, яка відбувається внаслідок реалізації іншого рішення про концентрацію.
Слід зазначити, що висновки Верховного Суду стосовно питання застосування зазначених норм права, у контексті спірних правовідносин, враховуючи предмет розгляду цієї справи, відсутні
Отже, з огляду на відсутність таких висновків, необхідно з`ясувати наявність або відсутність неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону України від 26 листопада 1993 року № 3659-XII "Про Антимонопольний комітет України" (далі - Закон № 3659; у редакції чинній станом на момент прийняття Рішення АМК №249-р) основним завданням АМК є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема, контролю за концентрацією та узгодженими діями суб`єктів господарювання.
В частині першій статті 5 Закону № 3659-XII унормовано, що Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", "Про державну допомогу суб`єктам господарювання", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів, а щодо розгляду та вирішення справ про надання дозволів та висновків на узгоджені дії, концентрацію суб`єктів господарювання - також з урахуванням вимог Закону України "Про адміністративну процедуру".
За змістом статті 7 Закону № 3659-XII у сфері здійснення контролю за узгодженими діями, концентрацією АМК має, зокрема, такі повноваження:
- розглядати заяви і справи про надання дозволу, надання висновків, попередніх висновків стосовно узгоджених дій, концентрації, проводити дослідження за цими заявами і справами;
- приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами про надання дозволу на узгоджені дії, концентрацію, надавати висновки, попередні висновки стосовно узгоджених дій, концентрації, висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції;
- дозволяти або забороняти узгоджені дії, концентрацію;
- при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом;
- проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб`єктів господарювання на відповідному ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження);
- визначати наявність або відсутність контролю між суб`єктами господарювання або їх частинами та склад групи суб`єктів господарювання, що є єдиним суб`єктом господарювання.
У частинах першій та другій статті 22 Закону № 2210 (у редакції чинній станом на момент прийняття Рішення АМК №249-р) зазначено, що з метою запобігання монополізації товарних ринків, зловживання монопольним (домінуючим) становищем, обмеження конкуренції органи АМК здійснюють державний контроль за концентрацією суб`єктів господарювання. Концентрацією визнається, в тому числі, набуття одним або декількома суб`єктами господарювання прямого або опосередкованого контролю над цілим або частинами одного або декількох інших суб`єктів господарювання чи іншими активами, зокрема, шляхом безпосереднього або опосередкованого придбання, набуття у власність в інший спосіб чи одержання в управління часток (акцій, паїв), що забезпечує можливість чинити вирішальний вплив, у тому числі досягнення чи перевищення 25 або 50 відсотків голосів у вищому органі управління відповідного суб`єкта господарювання.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 2210 концентрація може бути здійснена лише за умови попереднього одержання дозволу АМК чи адміністративної колегії АМК в усіх випадках, передбачених частиною другою статті 22 цього Закону, якщо:
1) сукупні вартісні показники усіх учасників концентрації, з урахуванням відносин контролю, у тому числі за кордоном, перевищують суму, еквівалентну 30 мільйонам євро, і при цьому вартісні показники в Україні не менш як у двох учасників концентрації, з урахуванням відносин контролю, перевищують суму, еквівалентну 4 мільйонам євро, у кожного; або

2) вартісні показники в Україні хоча б одного учасника концентрації, з урахуванням відносин контролю, перевищують суму, еквівалентну 8 мільйонам євро, і при цьому обсяг реалізації товарів хоча б одного іншого учасника концентрації, з урахуванням відносин контролю, у тому числі за кордоном, перевищує суму, еквівалентну 150 мільйонам євро.
Згідно з частиною першою статті 25 Закону № 2210 АМК чи адміністративна колегія АМК надає дозвіл на концентрацію у разі, якщо така концентрація не призводить до монополізації чи суттєвого обмеження конкуренції на ринку.
Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 2210 у разі виявлення підстав для заборони узгоджених дій, концентрації відповідні органи АМК розпочинають розгляд справи про узгоджені дії чи концентрацію, про що приймається розпорядження та письмово повідомляється особа, яка подала заяву. Разом із повідомленням про початок розгляду справи надсилається перелік інформації, яку заявник повинен надати для прийняття органами АМК рішення у справі.
У розгляді заяв, справ можуть брати участь треті особи, якщо рішення органів АМК може суттєво зачепити їх права та інтереси, охоронювані цим Законом. Питання про залучення до участі у розгляді справи третіх осіб вирішується органами АМК. Про залучення третьої особи органами АМК приймається розпорядження, про що повідомляються особи, які беруть участь у справі. На офіційному вебсайті АМК оприлюднюється інформація про справи про узгоджені дії, концентрацію (частини п`ята, шоста статті 30 Закону № 2210-III).
Частиною першою статті 31 Закону № 2210 визначено, що за результатами розгляду справ про узгоджені дії, концентрацію приймається рішення, зокрема: АМК - про надання дозволу на узгоджені дії; заборону узгоджених дій; надання дозволу на концентрацію; погодження установчих документів господарських товариств, об`єднань чи змін до них; заборону концентрації.
У разі встановлення підстав для заборони узгоджених дій, концентрації, органи АМК повідомляють їх учасників про зміст таких підстав та встановлюють тридцятиденний строк для надання учасниками узгоджених дій, концентрації пропозицій щодо зобов`язань, які готові взяти на себе учасники таких узгоджених дій, концентрації, що усувають відповідний негативний вплив узгоджених дій, концентрації на конкуренцію та дозволяють органу АМК прийняти рішення про надання дозволу на узгоджені дії, концентрацію. Цей строк може бути продовжений за клопотанням учасника узгоджених дій, концентрації. Зобов`язання, взяті на себе учасниками узгоджених дій, концентрації, мають бути пропорційними обґрунтованим загрозам негативного впливу на конкуренцію, заявлених узгоджених дій, концентрації, а вимоги щодо забезпечення контролю за виконанням учасниками узгоджених дій, концентрації взятих на себе зобов`язань не повинні бути надмірними (частина друга статті 31 Закону № 2210-III).
Органи АМК, які прийняли рішення, не мають права його скасувати або змінити, крім випадків, передбачених статтею 58 цього Закону. Вони мають право виправити допущені в рішенні описки чи явні арифметичні помилки, роз`яснити своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту, а також прийняти додаткове рішення, якщо з якогось питання, що досліджувалося під час розгляду справи, не прийнято рішення (частина п`ята статті 31 Закону № 2210).
У статті 58 Закону № 2210 визначені підстави та порядок перегляду органами АМК рішень, прийняті ними у справах про концентрацію. Зокрема, у цій статті вказано, що органи АМК з власної ініціативи чи за заявами осіб можуть переглянути прийняті ними рішення у разі невиконання учасниками концентрації вимог і зобов`язань, якими було обумовлене рішення органів АМК щодо концентрації відповідно до частини другої статті 31 цього Закону. 
За результатами перегляду органи АМК можуть: залишити рішення без змін; змінити рішення; скасувати рішення; прийняти нове рішення, передбачене, зокрема, статтею 31 цього Закону. У разі якщо за результатами перегляду рішень АМК приймає рішення про заборону концентрації, державна реєстрація суб`єкта господарювання, створеного в результаті концентрації, скасовується у судовому порядку за позовом АМК.
Відповідно до статті 59 Закону № 2210-III підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів АМК є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації, узгоджених дій відповідно до Закону України "Про санкції"; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для зміни, скасування чи визнання недійсним рішення тільки за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.
Згідно з частиною першою статті 60 Закону № 2210 заявник, відповідач, третя особа мають право повністю або частково оскаржити рішення, розпорядження органу АМК, передбачені статтями 36 і 48 цього Закону, до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення, розпорядження. Зазначений строк не підлягає поновленню.
Узагальнені доводи касаційної скарги зводяться до того, що ТОВ "Ковальська" не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що АМК діяв у межах своїх повноважень, у порядок та спосіб, встановлений законом, висновки, викладені у його рішенні, відповідають фактичним обставинам справи та є обґрунтованими, а тому відсутні підстави для визнання недійсним Рішення АМК.
Також, скаржник наголошує, зокрема, на тому, що, на його думку, суди не надали належної правової оцінки таким обставинам:
- Рішення АМК прийняте на реалізацію умов, тобто є похідним від Рішення АМК №304-р;
- ізольована оцінка Рішення АМК №249-р позбавляє можливості судового контролю за тим, чи зберігається конкурентна мета, яка була покладена в основу Рішення АМК№304-р;
- суд апеляційної інстанції не надав оцінки всім доводам, які позивач зазначав в апеляційній скарзі.
Суд відзначає, що зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що судами під час оцінки аргументів учасників справи зазначено, зокрема, таке:
- виконання зобов`язань, передбачених рішенням АМК№304-р, є окремою процедурою, яка передбачає необхідність особи, на яку такі зобов`язання покладені, звітувати Комітету у встановлені рішенням строки про виконання відповідних зобов`язань. Відтак неналежне виконання зобов`язань може призвести до певних негативних наслідків, передбачених статтями 52 (штрафи) та 58 (перегляд рішень) Закону №2210. Проте зазначене не є підставою для визнання недійсним окремого рішення про надання дозволу на концентрацію;
- Твердження позивача про те, що концентрація, передбачена оскаржуваним рішенням не є належним виконанням зобов`язання, передбаченого рішенням АМК №304-р, є безпідставним, оскільки цим рішенням на Компанію "CRH UKRAINE B.V." покладено, зокрема, зобов`язання (пункт 3.1 резолютивної частини рішення АМК №304-р) протягом 9 місяців з моменту здійснення заявлених концентрацій передати придбаний пакет акцій приватного акціонерного товариства "Дікергофф цемент Україна" спеціально створеній Компанією "CRH UKRAINE B.V." юридичній особі та продати або іншим чином передати акції (частку) у розмірі від 25% до 28% статутного капіталу холдингової компанії третій особі, не пов`язаній відносинами контролю з Компанією CRH Ukraine B.V., з правами вето (для забезпечення блокуванням ключових управлінських рішень вищого органу управління Холдингової компанії);
- Компанія CRH Ukraine B.V. була зобов`язана передати відповідні акції будь-якій третій особі, не пов`язаній з нею відносинами контролю; 
- рішення Антимонопольного комітету України № 304-р від 05.09.2024 стосується концентрації щодо придбання компанією CRH Ukraine B.V. акцій третьої особи-3 у Компанії Dyckerhoff GmbH. Вказане рішення було прийнято Антимонопольним комітетом України за результатами розгляду саме справи про концентрацію;
- рішення Антимонопольного комітету України № 249-р від 19.06.2025 стосується концентрації щодо набуття Компанією Divinereach Limited спільного (разом з CRH Ukraine B.V.) контролю над Приватним акціонерним товариством "Віпцем" та Компанією CRH Eastern Europe B.V. Вказане рішення прийняте Антимонопольним комітетом України за результатами розгляду заяви про концентрацію;
- позивачем не доведено наявності суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов внаслідок прийняття Рішення АМК, що є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові.
За приписами частини першої статті 22 Закону №2210, про відсутність висновку щодо застосування якої зазначає скаржник, визначено, що з метою запобігання монополізації товарних ринків, зловживання монопольним (домінуючим) становищем, обмеження конкуренції органи Антимонопольного комітету України здійснюють державний контроль за концентрацією суб`єктів господарювання (далі - концентрація).
У вирішенні означених доводів скаржника Суд враховує, що у цьому контексті скаржник фактично цитує положення статті 22 Закону №2210, стверджуючи про порушення судами попередніх інстанцій цієї норми та відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування означеної норми матеріального права.
Верховний Суд зауважує, що положення пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України спрямовані на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин, та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.
Суд також звертає увагу, що правові висновки суду, у тому числі касаційної інстанції, формулюються виходячи з конкретних обставин справи. Тобто, на відміну від повноважень законодавчої гілки влади, до повноважень суду не належить формулювання абстрактних правил поведінки для всіх життєвих ситуацій, які підпадають під дію певних норм права (постанова Великої Палати Верховного суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц).
Отже, формування Верховним Судом висновку має стосуватися спірних конкретних правовідносин, ураховуючи положення чинного законодавства та встановлені судами під час розгляду справи обставини. При цьому формування правового висновку не може здійснюватися поза визначеними статтею 300 ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.
Водночас посилаючись на відсутність такого висновку позивач не обґрунтовує, у чому саме полягало неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції частини першої статті 22 Закону №2210.
Зміст такої норми фактично є компетенційним і не встановлює конкретне правило поведінки, зокрема частина перша цієї норми визначає:
- мету державного контролю; 
- предмет контролю - концентрацію суб`єктів господарювання; 
- орган, уповноважений здійснювати такий контроль - Антимонопольний комітет України.
Отже, на обґрунтування визначеної підстави скаржник виклав обставини справи, процитував норму законодавства, що регулює спірні правовідносини з абстрактним зазначенням, що рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з порушенням цієї норм, що не є належним правовим обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України. 
З огляду на викладене Суд зазначає про відсутність підстав для формування висновку у даній справі щодо зазначеної відповідачем у касаційній скарзі норми права. 
Проаналізувавши доводи касаційної скарги ТОВ "Ковальська" в цій частині, Суд дійшов висновку, що вони пов`язані зі здійсненням повторного дослідження та переоцінкою доказів, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, який здійснює виключно перевірку застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених обставин справи.
З урахуванням наведеного колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції у касаційному провадженні, яке відкрито з підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України.
Також, Суд зазначає, що відповідно до пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
За змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
Оскільки у цій справі не підтвердилася визначена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктами 1 та 3 частини другої статті 287 ГПК України, Верховний Суд не вбачає правових підстав для розгляду доводів касаційної скарги ТОВ "Ковальська" за пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, які стосуються недослідження судами першої та апеляційної інстанцій зібраних у справі доказів.
Інших доводів на обґрунтування незаконності рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2025 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2026 у справі № 910/10158/25 касаційна скарга не містить.
Крім того, Верховний Суд звертає увагу скаржника на те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. 
Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові. У разі з`ясування обставин відсутності порушеного права позивача (що є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові), судам не потрібно вдаватися до оцінки позовних вимог на предмет їх обґрунтованості. Наведений висновок є сталим у практиці Верховного Суду (див, наприклад постанови Верховного Суду від 29 серпня 2023 року у справі № 910/5958/20, від 04 грудня 2019 року у справі № 910/15262/18, від 03 березня 2020 року у справі № 910/6091/19, від 26 березня 2019 року у справі № 910/13908/17).
Суди попередніх інстанцій відмовляючи у задоволенні позовних вимог зазначили, що позивачем не доведено наявності суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов внаслідок прийняття Рішення АМК, що є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові.
Судовому захисту підлягають порушені права, свободи та інтереси, належні безпосередньо заявникам, відповідне порушення має бути реальним; процесуальний закон не дозволяє скаржитися абстрактно, лише тому, що заявники вважають, що начебто певні рішення суб`єкта владних повноважень є неправильними та можуть коли-небудь в майбутньому вплинути на їх правове становище (близька за змістом позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.09.2025 у справі №910/13150/24).
При цьому спосіб захисту має бути спрямований на відновлення або захист певного права чи інтересу.
У свою чергу, захист судом порушеного права / інтересу заявника як державно-примусова діяльність спрямований на те, щоб відбулося реальне припинення порушення (чи оспорювання) прав відповідного суб`єкта з урахуванням принципу пропорційності, дотриманням розумного балансу між необхідним обмеженням прав суб`єктів господарювання (на концентрацію) та легітимною метою такого обмеження.
З огляду на те що ТОВ "Ковальська" не обґрунтувало обставин щодо порушення його прав та інтересів оскаржуваним Рішенням АМК, та не оскаржувало судові рішення в цій частині, а це є самостійною та достатньою підставою для відмови в позові, безвідносно до інших обставин, що досліджені судами попередніх інстанцій у цій справі № 910/10158/25, Верховний Суд також не вбачає правових підстав для скасування судових рішень та прийняття нового рішення у справі про задоволення позовних вимог.
Верховний Суд вважає прийнятними доводи, викладені у відзивах на касаційну скаргу, з огляду на вказані міркування Верховного Суду, наведені у цій постанові.
Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають і впливають на кваліфікацію спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.
За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Верховний Суд, переглянувши рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін, як такі, що ухвалені із додержанням норм права.
Судові витрати
Судовий збір сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції покладається на скаржника, оскільки, Верховний Суд касаційну скаргу відповідача залишає без задоволення, а судові рішення у справі - без змін.
Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-будівельна група "Ковальська" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2026 у справі №910/10158/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя І. Булгакова

Суддя Ю. Власов

Суддя Т. Малашенкова