Справа № 560/8371/26
	
РІШЕННЯ
іменем України

02 червня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П. 
за участі:	секретаря судового засідання Гарматюк А.В.   позивача: ОСОБА_1  представника позивача:Солов`я О.В. представника відповідача: Кота А.М. 	
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить визнати рішення заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення виконання примусового виконання рішень у Хмельницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Кота А.М. про відмову у задоволенні клопотання про закінчення виконавчого провадження незаконним та зобов`язати заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення виконання примусового виконання рішень у Хмельницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Кота А.М. винести постанову про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанні виконавчого листа 1/2218/1455/2011 про конфіскацією майна, що належить на праві власності, крім житла закінчити на підставі пункту 7 частини 1 статті 39 Закону України “Про виконавче провадження”.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вироком Хмельницького міськрайонного суду від 25 червня 2012 року у справі №1/2218/1455/2011 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції Закону від 05.04.2001 р.) та призначено покарання у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями строком на 3 роки та конфіскацією майна, що належить на праві власності, крім житла.
На підставі даного вироку судом видано виконавчий лист щодо виконання покарання у вигляді конфіскації майна, що належить на праві власності, крім житла. 23 березня 2026 року боржник у справі ОСОБА_1 звернувся із клопотанням до заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення виконання примусового виконання рішень у Хмельницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження з підстав передбачених пунктом 7 частини 1 статті 39 Закону України “Про виконавче провадження”.
Листом від 25 березня 2026 року № 4887, який вручено заступником начальника відділу Котом А.М., що був отриманий 24 квітня 2026 року під час опису майна відмовлено.
Вважає, що дана відмова не ґрунтується на нормах права, порушує права та законні інтереси.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду відкрито провадження у цій справі та призначено її до розгляду на 02.06.2026.
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що жодних дій, спрямованих на своєчасне виконання рішення суду боржником по вказаному виконавчому провадженні та позивачем у даній справі - не вчинено та рішення суду не виконано.
Від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній просить задовольнити позовні вимоги. Вказує, що засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини а отже унеможливлює виконання покарання. Строк виконання обвинувального вироку, за винятком випадків, передбачених частиною шостою статті 80 КК, має певний термін, після спливу якого держава не може застосовувати обмеження до особи за цим вироком.
В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить відмовити в їх задоволенні.
Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, а також оцінивши наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукупності суд дійшов наступних висновків.
Суд встановив, що вироком Хмельницького міськрайонного суду від 25 червня 2012 року у справі №1/2218/1455/2011 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції Закону від 05.04.2001 р.) та призначено покарання у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями строком на 3 роки та конфіскацією майна, що належить на праві власності, крім житла.
На виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області перебуває виконавче провадження №35208952 по виконанню виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду № 1/2218/261/2012 від 30.10.12 яким постановлено: "Конфіскувати все майно, яке належить ОСОБА_1 на праві власності, крім житла". Рішення суду, відповідно до відмітки у виконавчому документі, набрало законної сили 11.12.2012.
При пред`явлені до виконання виконавчого листа судом до нього додано постанову старшого слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України Горбатюка С.В. (К.С. №49-3161 від 20.05.2011), якою накладено арешт на наступне майно боржника: житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; садовий будинок за адресою АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 ; земельну ділянку площею 0,09 га, за адресою АДРЕСА_2 ; земельну ділянку площею 2,08 га, Хмельницька область, Новоушицький район, Струзька сільська рада; земельну ділянку площею 0,07 га, Хмельницька область, Новоушицький район, смт Нова Ушиця, вул. Пушкіна; автомобіль марки VOLKSWAGEN Passat, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; все нерухоме майно.
14.11.2012 державним виконавцем на підставі супровідного листа та виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду відкрито виконавче провадження №35208952.
В ході примусового виконання в ОСОБА_1 конфісковано (звернено стягнення, реалізовано) на користь держави наступне майно: виявлені кошти на банківських рахунках, частину автомобіля VOLKSWAGEN Passat, 2010 року випуску, земельну ділянку площею 0,07 га, земельну ділянку площею 1,9851 га земельну ділянку площею 0,0946 га, трактор колісний ЮМЗ-6, 1976 р.в.
В ході примусового виконання за боржником виявлено зареєстроване житло, а саме: садовий будинок площею 85,6 кв.м., за адресою АДРЕСА_2 . (№ запису про право власності: 17969831, дата реєстрації 06.12.2016, підстава виникнення права власності - Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія та номер: НОМЕР_2 , виданий 26.11.2010, видавник: Куражинська сільська рада Новоушицького району Хмельницької області; витяг з рішення "Про переведення садового будинку у жилий будинок", серія та номер: 339, виданий 29.11.2016, видавник: Виконавчий комітет Новоушицької селищної ради Новоушицького району Хмельницької області; технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 21.12.2016, видавник: Новоушицьке госпрозрахункове проектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро (бюро технічної інвентаризації).
Згідно рішення Новоушицького районного суду №680/852/13-ц від 08.10.2013, за ОСОБА_2 дружиною боржника визнано право власності на 1/2 частину майна, як на частку в спільному майні подружжя до складу якого входить садовий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , який згідно свідоцтва на нерухоме майно належить ОСОБА_1 
29.11.2016 садовий будинок переведений в житловий згідно рішення Новоушицької селищної ради №339. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.12.2016 №76835681 в якому зазначено, що 06.12.2016 за боржником зареєстровано садовий будинок за адресою АДРЕСА_2 як житловий. Загальна площа будинку 85,6 кв.м.
Згідно відмітки в паспорті ОСОБА_1 останній зареєстрований в зазначеному садовому будинку з 01.01.2017.
05.07.2023 державним виконавцем здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_2 та складено акт державного виконавця. В акті зазначено, що садовий будинок за адресою АДРЕСА_2 переведений в житловий 29.11.2016 року та в ньому з 01.01.2017 року зареєстрований та проживає боржник.
Згідно ухвали Новоушицького районного суду № 680/897/25 від 18.02.2026 за дружиною боржника ОСОБА_2 визнано право власності на частину земельної ділянки площею 0,09 га, кадастровий номер 6823384500:09:001:1759 за адресою АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 
24.04.2026 державним виконавцем повторно описано та арештовано: частину садового будинку за адресою АДРЕСА_2 ; частину земельної ділянки площею 0,09 га, за адресою АДРЕСА_2 .
Боржник ОСОБА_1 в 2025 році звертався до Хмельницького міськрайонного суду із клопотанням про звільнення від відбування додаткового покарання у виді конфіскації майна у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку.
28.08.2025 Хмельницьким міськрайонним судом прийнято ухвалу №1/2218/1455/11, якою відмовлено в задоволенні клопотання про звільнення від відбування додаткового покарання у виді конфіскації всього майна у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 10 листопада 2025 року залишеною без змін ухвалу Хмельницького міськрайонного суду № 1/2218/1455/11 від 27 серпня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від відбування додаткового покарання у виді конфіскації всього майна у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.
23 березня 2026 року боржник у справі ОСОБА_1 звернувся із клопотанням до заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення виконання примусового виконання рішень у Хмельницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження з підстав передбачених пунктом 7 частини 1 статті 39 Закону України “Про виконавче провадження”.
Листом від 25 березня 2026 року № 4887 відповідач відмовив позивачу у задоволенні клопотання про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із відсутністю підстав.
Позивач вважає, що така відмова не ґрунтується на нормах права, порушує права та законні інтереси, а тому звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.
Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), є чинний на сьогоднішній день Закон України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон).
Згідно зі статтею 1 вказаного Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів та посадових осіб визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до п. 2, ч. 1, ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», однією із засад виконання рішень є «обов`язковість виконання рішень».
Згідно частини першої статті 13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
У відповідності до частини першої статті 18 Закону державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до частина перша статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону, передбачено, що державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Законодавець закріпив імперативний обов`язок державного виконавця дотримуватись вимог Закону під час здійснення заходів, спрямованих на примусове виконання рішення суду.
Рішення суду щодо конфіскації майна підлягають виконанню в порядку, встановленому статтею 62 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що майно, яке підлягає конфіскації, вилучається. Реалізація конфіскованого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом.
При цьому, Кримінальний кодекс України передбачає як повну конфіскацію майна (при вилученні всього належного засудженому майна), так і часткову (при вилученні частки майна).
Положеннями Конституції України та Цивільного процесуального кодексу України визначено обов`язковість виконання судових рішень. Згідно з нормами Закону України «Про виконавче провадження» одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на майно боржника.
Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів.
В Законі України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень відсутні будь-які обмеження щодо строків виконання рішень окрім періодичних платежів таких як аліменти.
Враховуючи викладене, п. 7, ч. 1, ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» застосовується у виконавчих провадженнях де в резолютивних частинах виконавчих документів зазначено кінцевий період їх виконання (такі як стягнення аліментів, чи виконання рішення по якому встановлено відстрочку чи розстрочку).
Оскільки, резолютивною частиною зазначеного виконавчого документа не передбачено строк виконання даного рішення суду, рішення суду не виконано в повному обсязі у державного виконавця відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження на підставі п. 7, ч. 1, ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Суд зазначає, що посилання позивача на Закон України «Про виконавче провадження», який діяв до вступу в законну силу Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII є безпідставним, оскільки він втратив чинність в 2016 році. 
Крім того, в зазначеному Законі норма п. 6 ч.1 ст. 49 стосувалась виконавчих проваджень про стягнення періодичних платежів та виконавчих документів в яких зазначався кінцевий термін їх виконання.
Відповідно до п.7 ч.1 ст.39 Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів.
Отже, п.7 ч.1 ст.39 Закону застосовується у виконавчих провадженнях де в резолютивних частинах виконавчих документів зазначено кінцевий період їх виконання (такі як стягнення аліментів, чи виконання рішення по якому встановлено відстрочку чи розстрочку).
Крім того, ОСОБА_1 в 2025 році звертався до Хмельницького міськрайонного суду із клопотанням про звільнення від відбування додаткового покарання у виді конфіскації майна у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку.
28.08.2025 Хмельницьким міськрайонним судом прийнято ухвалу №1/2218/1455/11, якою відмовлено в задоволенні клопотання про звільнення від відбування додаткового покарання у виді конфіскації всього майна у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 10 листопада 2025 року залишеною без змін ухвалу Хмельницького міськрайонного суду № 1/2218/1455/11 від 27 серпня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від відбування додаткового покарання у виді конфіскації всього майна у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.
Суд звертає увагу, що оскільки резолютивною частиною зазначеного виконавчого документа не передбачено строк виконання даного рішення суду, та при цьому рішення суду не виконано в повному обсязі, а тому у державного виконавця відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження на підставі п.7 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження".
Враховуючи наведені вище обставини, суд вважає, що в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання рішення заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення виконання примусового виконання рішень у Хмельницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Кота А.М. про відмову у задоволенні клопотання про закінчення виконавчого провадження незаконним та зобов`язання заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення виконання примусового виконання рішень у Хмельницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Кота А.М. винести постанову про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанні виконавчого листа 1/2218/1455/2011 про конфіскацією майна, що належить на праві власності, крім житла закінчити на підставі пункту 7 частини 1 статті 39 Закону України “Про виконавче провадження”, необхідно відмовити.
Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Наведене свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
За таких обставин, судові витрати відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу не належать.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 268-272, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання рішення заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення виконання примусового виконання рішень у Хмельницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Кота А.М. про відмову у задоволенні клопотання про закінчення виконавчого провадження незаконним та зобов`язання заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення виконання примусового виконання рішень у Хмельницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Кота А.М. винести постанову про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанні виконавчого листа 1/2218/1455/2011 про конфіскацією майна, що належить на праві власності, крім житла закінчити на підставі пункту 7 частини 1 статті 39 Закону України “Про виконавче провадження” - залишити без задоволення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 03 червня 2026 року 

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 ) 	
Відповідач:	Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Тернопільська, 13/2,м. Хмельницький,Хмельницький р-н, Хмельницька обл.,29018 , код ЄДРПОУ - 45798761) 	

Головуючий суддя 		О.П. Шевчук