Справа № 1309/9120/12 Головуючий у 1 інстанції: Гедз. Б. М. 
Провадження № 22-ц/811/2744/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 травня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Ванівського О.М.,
суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.
секретаря: Костюк С.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 31 липня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бабини Юлії Василівни та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Юрія Романовича, за участю боржника ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Залізничного районного суду м. Львова із скаргою, в якій просив: 
визнати дії/бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Мельника Юрія Романовича (інших посадових осіб) з виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12 щодо забезпечення відновлення порушених прав стягувача про контакт з дитиною, в межах ВП № 70201785, – неправомірними; а також з огляду на тривале і повне ігнорування заходів, що передбачені рішенням національних судів: від 08 березня 2023 року Верховного Суду у справі № 1309/9120/12 (пров. № 61-4339 св 22), від 19 вересня 2024 року Львівського апеляційного суду у справі № 1309/9120/12 (пров. № 22-ц/811/674/24) – такими, що можуть умисно приховати реальну потребу цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків; 
скасувати вимогу державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Мельника Юрія Романовича від 15.10.2024/ В-12 № 88528 в межах ВП № 70201785, як неспівмірну з засадами виконавчого провадження та передчасну заходами, що передбачені рішеннями національних судів від 08 березня 2023 року Верховного Суду у справі № 1309/9120/12 (пров. № 61-4339 св 22), від 19 вересня 2024 року Львівського апеляційного суду у справі № 1309/9120/12 (пров. № 22-ц/811/674/24), що ігнорує найкращі інтереси дитини та очевидне відчуження; 
зобов`язати державного виконавця Мельника Юрія Романовича (іншу посадову особу) негайно усунути вказані порушення шляхом негайного виконання рішення суду в межах ВП № 70201785 із забезпеченням прав та законних інтересів учасників виконавчого провадження та із наданням пріоритету найкращим інтересам неповнолітньої дитини, яка, вочевидь, проявляє ознаки відчуження одного з батьків, потребує цільової підтримки;
визнати бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі Начальника Управління (іншої посадової особи) щодо контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ Управління заходів, що передбачені постановою Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 1309/9120/12 (пров. № 61-4339 св 22) та постановою Львівського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року у справі № 1309/9120/12 (пров. № 22-ц/811/674/24), - такою, що може мати ознаки «легковажності»; зобов`язати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції в особі Начальника Управління (інших посадових осіб) негайно вчинити всі необхідні дії для належного контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ Управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні рішення у справі № 1309/9120/12, - з чим, з метою виправлення «легковажності» та недоліків в роботі державних виконавців (інших посадових осіб) щодо реальної потреби цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляє ознаки відчуження одного з батьків та потребує цільової підтримки, 
- утворити виконавчу групу в порядку статті 25 Закону № 1404-VIII «Про виконавче провадження»; в повноті дослідити інші фактори 10 річного примусового виконання доленосного та значущого рішення у справі № 1309/9120/12, з чим здійснити оцінку в дотримання найкращих інтересів дитини, яка, «вочевидь, проявляє ознаки відчуження одного з батьків та потребує цільової підтримки», що не може бути тотожним з найкращими інтересами.
В обґрунтування заявлених вимог скарги вказував на те, що 20 лютого 2013 року отримав рішення Залізничного районного суду м.Львова №1309/9120/12, яким зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та зустрічах з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши його участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, а саме: щотижнево з 18.00 год п`ятниці до 21.00 год суботи за місцем проживання батька; щотижнево з 18.00 год до 21.00 год середи спільна прогулянка з батьком; 15 днів у зимовий та 15 днів у літній періоди спільного відпочинку з батьком. Вказане рішення перебуває на примусовому виконанні, на даний час, у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів), виконавче провадження № 70201785 від 03.11.2022. 08.03.2023 у справі № 1309/9120/12 Верховний Суд зобов`язав Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова у справі №1309/9120/12 про контакт дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 . Незважаючи на наведене, протягом десяти років державні виконавці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заходи примусового виконання рішення № 1309/9120/12 щодо відновлення порушених прав батька про участь у вихованні та спілкуванні з донькою, зводять лише до «повідомлень про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником», жодну із частин резолютивної частини згаданого рішення державними виконавцями під час примусового виконання судового рішення так і не було виконано. Скаржник звертав увагу на те, що зокрема ні в п`ятницю 08 листопада 2024 року, ні в середу 13 листопада 2024 року державний виконавець жодні заходи примусового виконання рішення № 1309/9120/12 в межах ВП № 70201785, згідно виконавчого листа не вчиняв, в той же час Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції стратегію виконання, згідно постанови Верховного Суду від 08.03.2023 року у справі №1309/9120/12 також не розробляло. Враховуючи наведене, просив скаргу задовольнити.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 31 липня 2025 року скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бабини Юлії Василівни та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Юрія Романовича, за участю боржника ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано дії/бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Мельника Юрія Романовича щодо забезпечення відновлення порушених прав стягувача та виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12 про контакт батька з дитиною, в межах ВП № 70201785 щодо обставин, що мали місце 08.11.2024 та 13.11.2024 неправомірними.
Зобов`язано державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Мельника Юрія Романовича (іншу посадову особу) усунути вказані порушення шляхом якнайшвидшого виконання рішення суду в межах ВП № 70201785 із забезпеченням прав та законних інтересів учасників виконавчого провадження та із наданням пріоритету найкращим інтересам неповнолітньої дитини.
В іншій частині заявлених вимог скарги відмовлено.
Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 .
В своїй апеляційній скарзі на ухвалу суду зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповним з`ясуванням усіх обставин справи. 
Зокрема покликається на те, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.
Проте факт, що виконавчі дії в рішенні № 1309/9120/12 вже 11 (одинадцять) років
зводяться лише до повідомлень про неуспішні спроби виконання, суд першої інстанції, в
оскаржуваному рішенні, пов`язує лише з недостатньо розвинутими законодавчими та адміністративними механізмами примусового виконання рішень про контакт одного з батьків з дитиною, що не є вірно, з уваги хоча б на норми ст. 25
Закону № 1404-VIII, що регламентує порядок дій Державного виконавця за наявності
обставин, що ускладнюють виконання, що може вказувати не «некомпетентність». Тобто ст. 25 Закону № 1404-VIII прямо регламентує обов`язок дій державних виконавці за наявності обставин, що ускладнюють виконання, а відсутність таких дій може вказувати лише на ігнорування обставин, що ускладнюють виконання рішення № 1309/9120/12, що може свідчити лише про неповноту, що триває аж 11 (одинадцять) років.
Вважає, що в даній справі наявні сумніви з приводу правомірності чи неправомірності вчинення певних дій не тільки державними виконавцями / Відповідач_2, а й посадовими особами ЗМРУ МЮ / Відповідач_1, дії останніх мають підлягати оцінці, як з точки зору відповідності цих дій вимогам законодавства, так і їх спрямованості на виконання одного з основних завдань ЗМРУ МЮ щодо реалізації державної політики у сферах організації примусового виконання рішень судів, однак суд першої інстанції не зверну увагу, що в цьому правовому рівнянні, реалізація «комплексної стратегії виконання рішення» - може бути ефективним способом збалансування даних
чутливих правовідносин.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 жовтня 2021 року у справі «Вихованок проти України» заява № 12962/19 встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження вжиті державними виконавцями заходи по суті зводилися лише до повідомлення про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником.
Невиконання рішення суду є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Вважає, що суд першої інстанції проігнорував очевидну бездіяльність посадових осіб ЗМРУ МЮ, при цьому, основним призначенням стадії виконавчого провадження є втілення судових присуджень у певні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.
Оскільки у даній справі наявні сумніви з приводу правомірності чи неправомірності вчинення дій, не тільки виконавцями, а й посадовими особами ЗМРУ МЮ, дії таких підлягають оцінці, як з точки зору відповідності цих дій вимогам законодавства, так і їх спрямованості на забезпечення виконання остаточного судового рішення.
Просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким його заяву задовольнити повністю.
14.08.2025 на адресу апеляційного суду надійшов відзив Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на апеляційну скаргу, у якому покликаючись на обставини справи, матеріальний закон, зокрема Положення про міжрегіональні управління, яке визначає повноваження начальника управління та яким не передбачено здійснення контролю за діяльністю державних виконавців, просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржувану ухвалу без змін.
В судове засідання призначене на 29 квітня 2026 року ОСОБА_1 не з`явився, від нього 28.04.2026 року надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.
Згідно з ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Частково задовольняючи скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бабини Юлії Василівни та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Юрія Романовича, за участю боржника ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили (рішення Європейського суду з прав людини «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28 липня 1999 року).
При цьому, у матеріалах даної справи відсутні будь які докази того, що державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ Мельником Ю.Р. 08.11.2024 та 13.11.2024 вживались заходи для примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова у справі №1309/9120/12 від 20.02.2013, не надано жодних доказів неможливості виконання судового рішення 08.11.2024 року та 13.11.2024 року, тому вимоги скаржника щодо визнання дій/бездіяльності державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ Мельника Ю.Р. неправомірним та зобов`язання останнього усунути вказані порушення підлягали до задоволення.
Щодо вимоги скаржника про скасування письмової вимоги державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Ю.Р. від 15.10.2024 року/В-12 № 88528, як передчасної та неспівмірної із засадами виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для скасування згаданої Вимоги державного виконавця, оскільки скаржником не доведено, які саме його права та інтереси порушені складенням державним виконавцем такої вимоги.
В частині вимоги скаржника про визнання бездіяльності Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі Начальника Управління, суд звернув увагу на те, що судовими рішеннями в межах справи № 1309/9120/12 вже неодноразово визнавалась бездіяльність як державного виконавця, так і Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо вжиття дієвих заходів із розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду про контакт дитини з батьком в межах виконання рішення суду у ВП №70201785 та виконання судового рішення в межах ВП №70201785 у розумні строки в цілому, зобов`язано державного виконавця і Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції усунути вказані порушення із забезпеченням прав та законних інтересів учасників виконавчого провадження, а також, негайно вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
Згідно із ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.
Судом встановлено, що на розгляді Залізничного районного суду м. Львова перебувала цивільна справа №1309/9120/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її виховання. Рішенням від 20.02.2013 позов задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною – донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши його участь у вихованні дитини на підставі графіку згідно витягу з протоколу №17 засідання комісії з питань захисту прав дитини Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 13.09.2012 року, а саме: щотижнево з 18.00 год. п`ятниці 21.00 год. суботи за місцем проживання батька ( АДРЕСА_1 ); щотижнево з 18.00 год. до 21.00 год. середи спільна прогулянка з батьком; 15 днів у зимовий та 15 днів у літній періоди спільного відпочинку з батьком.
Постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ Мельником Ю.Р. ВП №70201785 від 03.11.2022 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №1309/9120/12 від 06.04.2016. Згідно даної постанови зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною – донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши його участь у вихованні дитини на підставі графіку згідно витягу з протоколу №17 засідання комісії з питань захисту прав дитини Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 13.09.2012 року, а саме: щотижнево з 18.00 год. п`ятниці 21.00 год. суботи за місцем проживання батька ( АДРЕСА_1 ); щотижнево з 18.00 год. до 21.00 год. середи спільна прогулянка з батьком; 15 днів у зимовий та 15 днів у літній періоди спільного відпочинку з батьком.
Таким чином, на примусовому виконанні у Шевченківському ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває ВП № 70201785 з виконання виконавчого листа № 1309/9120/12 про контакт батька з дитиною.
В свою чергу, дійсно у межах справи № 1309/9120/12  ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду із скаргами на дії дії/бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб виконавчої служби.
Так, 17.09.2024 Львівський апеляційний суд, скасувавши ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 19 лютого 2024 року у справі № 1309/9120/12, постановив визнати бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Мельника Ю.Р. щодо вжиття дієвих заходів із залучення органу опіки і піклування, спеціаліста у сфері дитячої психології, розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду про контакт дитини з батьком в межах виконання рішення суду у ВП №70201785 та виконання судового рішення в межах ВП №70201785 у розумні строки вцілому та зобов`язати державного виконавця Мельника Ю.Р. усунути вказані порушення шляхом якнайшвидшого виконання рішення суду в межах ВП №70201785 із забезпеченням прав та законних інтересів учасників виконавчого провадження та із наданням пріоритету інтересам неповнолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
визнати бездіяльність першої заступниці начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), представниці Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Бабини Юлії Василівни щодо контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ Управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні рішення суду у справі №1309/9120/12 та в межах ВП №70201785;
зобов`язати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Львів) в особі першої заступниці Бабиної Юлії Василівни та інших посадових осіб, до повноважень яких належить вчинення відповідних дій, вчинити всі необхідні дії для належного контролю за виконання покладених на підпорядкований підрозділ Управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні рішення суду у справі №1309/9120/12.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 04.11.2024 постановлено, серед іншого, визнати бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі Начальника Управління Бабини Ю.В. у виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12 – неправомірною та зобов`язати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) в особі Начальника Управління Бабини Ю.В. усунути порушення у виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12 та вжити заходи щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12.
Вказані судові рішення набрали законної сили, а відтак після набрання ними законної сили мають в обов`язковому порядку бути виконані всіма посадовими особами, яких такі рішення стосуються.
Колегія суддів виходить з того, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.
Адекватність вжитих заходів має оцінюватись оперативністю їхнього виконання, оскільки плин часу може мати непоправні наслідки для відносин між дитиною та тим із батьків, хто з нею не проживає; не можна виключати застосування санкцій у випадку неправомірної поведінки того з батьків, з яким проживають діти (див. рішення у справах «Пріцция проти Угорщини», заява № 20255/12, пункти 36 та 37, від 11 червня 2013 року, з подальшими посиланнями; а також «Феррарі проти Румунії», заява № 1714/10, пункт 49, від 28 квітня 2015 року).
Звертаючись із скаргою на дії державного виконавця Вихованок Р.С., як стягувач у виконавчому провадженні, свої доводи фактично зводить до того, що судові рішення у справі № 1309/9120/12 (провадження № 61-4339 св 22) про контакт дитини з батьком, ігноруються, 08.11.2024 року та 13.11.2024 року за місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_1 , державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мельник Ю.Р. не вчиняв заходи примусового виконання рішення №1309/9120/12 в межах ВП № 70201785, а Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції в особі начальника Бабини Ю.В. не розробило стратегію виконання рішення № 1309/9120/12, відтак протягом одинадцяти років державні виконавці Західного міжрегіонального управління МЮ заходи примусового виконання в рішенні № 1309/9120/12 щодо відновлення порушених прав батька про участь у вихованні та спілкуванні з донькою, зводять лише до «повідомлень про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником».
Перевіряючи доводи інших апеляційних скарг ОСОБА_1 у справі №1309/9120/12, зокрема, на судові рішення про відмову у відкритті провадження за його скаргами на дії та бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, колегія суддів вже звертала увагу на те, що спір та рішення суду у справі №1309/9120/12, а відтак і їх виконання є такими, що вимагають систематичного вчинення відповідними суб`єктами (сторонами виконавчого провадження, виконавцем) дій з дотриманням вимог закону.
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню
Примусове виконання судових рішень здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 02.06.2016 № 1404-VIII) та положеннями Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.
Згідно із ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1, ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).
Тобто гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.
Використовуючи своє право на звернення до суду зі скаргою та вважаючи дії державного виконавця та ЗМРУ МЮ неправомірними, ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, у порядку статті 447 ЦПК України.
Так, виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання (п. 3 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
В свою чергу, сторони виконавчого провадження та прокурор, як учасник виконавчого провадження, мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом - частина перша статті 19 Закону № 1404-VIІІ.
Аналіз вказаних норм закону дає підстави дійти висновку про те, що для виконання визначених законом функцій, виконавець наділений відповідними повноваженнями, які кореспондуються з правами сторін виконавчого провадження.
Виходячи з положень ст.ст. 1, 2, 18 Закону № 1404-VIII державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
Оскільки у матеріалах справи відсутні докази про те, що державний виконавець вчинив необхідні у відповідний час дії чи увесь можливий спектр заходів із виконання рішення суду у справі №1309/9120/12 про контакт батька з дитиною, колегія суддів вважає цілком виправданими висновки місцевого суду про визнання дій/бездіяльності державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Мельника Юрія Романовича неправомірними та зобов`язання усунути відповідні порушення шляхом якнайшвидшого виконання рішення суду в межах ВП №70201785 із забезпеченням прав та законних інтересів учасників виконавчого провадження та із наданням пріоритету найкращим інтересам неповнолітньої дитини.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", а не міжрегіональні управління Міністерства юстиції.
Аналогічне положення міститься у статті 1 ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Таким чином, за наявності судових рішень про визнання неправомірною бездіяльності Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо примусового виконання рішення Залізничного районного суду м.Львова у справі №1309/9120/12 про участь батька у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою та зобов`язання Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12 про контакт дитини з батьком, ухвалення повторних рішень з цього приводу не потребується.
Крім цього, будь які часові межі у цьому контексті відсутні, у протилежному випадку кожного дня до вчинення відповідних дій можна було б подавати нові скарги стороною виконавчого провадження.
Таким чином, правовий аналіз наведених вище норм законодавства та встановлених судом фактичних обставини у своїй сукупності дозволяють колегії суддів апеляційного суду зробити висновок про те, що доводи скарги ОСОБА_1 , в задоволенні яких судом відмовлено, висновків суду не спростовують та про протилежне не свідчать.
Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що згідно із ст.6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені МЮ України в установленому законодавством порядку.
Пунктом 1, 2 Розділу XII «Порядку проведення перевірки законності виконавчого провадження» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (далі Інструкція), передбачено, що перевіряти законність виконавчого провадження мають право: директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділах примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень, відділах державної виконавчої служби; начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі; начальник управління забезпечення примусового виконання рішень – виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у відділі примусового виконання рішень цього управління та відділах державної виконавчої служби, що йому підпорядковані; начальник відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі; начальник відділу державної виконавчої служби - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі.
Посадові особи, зазначені у пункті 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження за дорученням керівника вищого органу державної виконавчої служби та з власної ініціативи.
Відповідно до пункту 1 Типового положення про відділ державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 20.04.2016 № 1183/5 (далі Типове положення), відділ державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - Відділ) є органом державної виконавчої служби, який входить до системи органів Міністерства юстиції України, є структурним підрозділом та підпорядковується міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції України (далі -міжрегіональне управління юстиції) через відповідні управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - Управління).
Окрім цього, відповідно до підпункту 3 пункту 9 Типового положення начальник Відділу здійснює контроль за додержанням законодавства про виконавче провадження, правильністю, своєчасністю та повнотою вчинення виконавчих дій державними виконавцями.
Враховуючи вищенаведене, висновок місцевого суду про те, що державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції під час здійснення професійної діяльності є незалежним, а контроль за діяльністю державних виконавців здійснюється органами примусового виконання рішень, відповідно до ст. 5, 12 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», відповідає вимогам закону та є обгрунтованим.
Здійснювати контроль за додержанням законодавства про виконавче провадження, правильністю, своєчасністю та повнотою вчинення виконавчих дій державними виконавцями має право начальник Відділу відповідно до Типового положення про відділ державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 20.04.2016 № 1183/5.
Таким чином, до повноважень начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не входить виконання судових рішень та контроль за виконанням судових рішень підрозділами державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Окремо колегія суддів звертає увагу, що на виконання постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 березня 2023 року у справі № 1309/9120/12, начальником Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції розроблено Комплексну стратегію примусового виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12, за якою визначено, що єдиним дієвим заходом, спрямованим на виконання даного виконавчого документа є залучення спеціаліста психолога, який безумовно забезпечить підтримку дитини у стресових ситуаціях, проаналізує потребу в необхідності встановлення контакту з батьком. Залучення психолога є необхідним для врахування поведінкових особливостей дитини під час спілкування з батьком. Важливим аспектом психологічного супроводу є також встановлення відкритого та довірливого спілкування.
Державному виконавцю при виконанні виконавчого провадження необхідно залучити спеціаліста – психолога та надати йому перелік питань, спрямованих на виконання рішення суду, зокрема: оцінка психоемоційного стану дитини; причини та умови, що призвели до відмови дитини від спілкування з батьком; шляхи усунення перешкод у спілкуванні дитини з батьком та встановлення між ними стійкого психологічного контакту, відкритого та довірливого спілкування.
Вказана комплексна програма 27 грудня 2024 року затверджена заступником начальника міжрегіонального управління – начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з тим, що вимоги скарги про визнання бездіяльності Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі начальника управління Бабини Юлії Василівни (іншої посадової особи) щодо контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні рішення суду у справі №1309/9120/12 та в межах ВП № 70201785 щодо долучення до вжиття належних заходів з розробки комплексної стратегії примусового виконання доленосного та значущого рішення у справі № 1309/9120/12 та ігнорування постанови, що 08 березня 2023 року виніс Верховний Суд у справі № 1309/9120/12 (пров. № 61-4339 св 22), а також постанови, що 19 вересня 2024 року виніс Львівський апеляційний суд у справі № 1309/9120/12 (пров. № 22-ц/811/674/24), зобов`язання Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) в особі начальника управління Бабини Юлії Василівни (інших посадових осіб) вчинити всі необхідні дії для належного контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні доленосного та значущого рішення у справі № 1309/9120/12, - і з метою виправлення недоліків в роботі державних виконавців (інших посадових осіб) утворити виконавчу групу щодо реальної потреби цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків; в повноті дослідити інші фактори 10 річного примусового виконання доленосного та значущого рішення у справі № 1309/9120/12, з чим здійснити оцінку в дотримання найкращих інтересів дитини, яка, «вочевидь, проявляє ознаки відчуження одного з батьків та потребує цільової підтримки», не підлягають задоволенню.
Інші доводи апеляційної скарги, які є обґрунтуванням вимог поданої ОСОБА_1 скарги зводяться до суб`єктивного трактування вимог закону та спірних правовідносин, однак про помилковість висновків районного суду не свідчать.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, як таку, що постановлена з дотриманням вимог закону.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -
УХВАЛИВ:
апеляційну скаргу  ОСОБА_1   – залишити без задоволення.
Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 31 липня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 08.05.2026 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.