Справа № 344/380/26 
Провадження № 33/4808/254/26 
Категорія ст.124 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Деркач Н. І. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю захисника адвоката Горина В.М., 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Горина В.М. на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 березня 2026 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 ,
визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень, стягнуто на користь держави 665,60 гривень судового збору, -

в с т а н о в и в :
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 вчинила порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 30 грудня 2025 року о 18 год. 41 хв., керуючи транспортним засобом марки «Mazda CX-5» д.н.з. НОМЕР_1 в м. Івано-Франківськ, по вул. Євгена Коновальця, 100, під час руху заднім ходом, не переконалась, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, не звернулась за допомогою до сторонніх осіб внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем марки «Renault Arkana» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , чим порушила вимоги п.п.2.3 б)., п.10.9. ПДР України. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, тим самим ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.
Не погодившись з вказаним рішенням суду захисник адвокат Горин В.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду від 10 березня 2026 року по справі №344/380/26 скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення. 
Вважає, що ОСОБА_1 безпідставно було піддано адміністративному стягненню, оскільки таке рішення суду не відповідає вимогам чинного законодавства, матеріалам справи та фактичним обставинам за яких відбулась дорожньо-транспортна пригода. 
Вказує, що ОСОБА_1 в судовому засіданні своєї вини у вчиненому правопорушенні не визнала та пояснила суду, що 30 грудня 2026 року близько 18 год. 40 хв. керувала транспортним засобом в м. Івано-Франківську, по вул. Є. Коновальця і переконавшись в безпечному виїзду на дорогу, пропустивши транспортні засоби, повільно почала рух заднім ходом, постійно проглядаючи дзеркала заднього виду та бокові. Коли почула удар ззаду транспортного засобу марки «Renault Arkana» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , то відразу зупинила рух свого автомобіля. Під час зіткнення транспортних засобів, автомобіль «Renault Arkana» знаходився на проїжджій частині перекриваючи дві смуги руху, що спричинило перешкоду руху для транспортних засобів в обох напрямках.
Стороною захисту до суду було скероване клопотання про закриття провадження справі та додано фотоматеріали (з якими погодилась потерпіла - ОСОБА_2 ), які підтверджують факт винуватості вчинення адміністративного правопорушення саме автомобілем «Renault Arkana» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 . Так, з даних фотокопій вбачається, що передні колеса транспортного засобу марки «Renault Arkana» номерний знак НОМЕР_2 повернуті вліво, що спростовує покази допитаної у судовому засіданні свідка - ОСОБА_3 стосовно її наміру їхати вперед, та підтверджує, що остання здійснювала рух заднім ходом. 
Даний факт встановлений судом першої інстанції відповідним рішенням суду у іншій справі про адміністративне правопорушення №344/376/26, яке стосується обставин цієї ДТП. Вказаним рішенням суду ОСОБА_4 визнано винуватою та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України. Вищевказана постанова суду від 04 лютого 2026 року справа N? 344/376/26 набрала законної сили 26 лютого 2026 року після прийняття відповідної постанови Івано-Франківського апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без задоволення.
Зазначає, що розташування транспортних засобів на дорозі після ДТП, їх механічні пошкодження та пояснення учасників ДТП беззаперечно свідчать про те, що ОСОБА_3 не переконалася в безпечному рухові та внаслідок чого скоїла зіткнення автомобілем «Mazda CХ-5» д.н.3. НОМЕР_1 . 
Сторона захисту вважає, що саме ОСОБА_3 порушила п. 2.3 б), 12.1. Правил дорожнього руху, а саме керуючи транспортним засобом марки «Renault Arkana», д.н.з. НОМЕР_2 під час руху заднім ходом не переконалася, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, не звернулась за допомогою сторонніх осіб, внаслідок чого скоїла зіткнення з транспортним засобом марки «Мazda CX-5» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 . 
Приймаючи рішення по даній справі суд не взяв до уваги, що іншим учасником ДТП, а саме ОСОБА_3 було грубо порушено Правила дорожнього руху, що підтверджується постановою суду від 04 лютого 2026 року справа №344/376/26. 
Так, до матеріалів справи за ст. 124 КпАП України долучено протокол про адміністративне правопорушення, схему ДТП та пояснення, однак беззаперечних доказів вчинення ДТП ОСОБА_5 матеріали справи не містять.
До початку судового розгляду, на адресу Івано-Франківського апеляційного суду надійшли письмові пояснення потерпілої ОСОБА_6 , в яких остання зазначає, що на момент зіткнення транспортних засобів автомобіль марки Renault Arkana під її керуванням вже перебував на проїзній частині. Вона завершувала виїзд з місця стоянки, а зіткнення відбулось у задню частину її автомобіля в момент технічної зупинки для перемикання передачі з метою подальшого руху вперед. Вищевказані обставини були викладені нею у суді першої інстанції та відображені в постанові суду. ОСОБА_1 не заперечувала, що на момент контакту вона рухалася заднім ходом, що має істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки під час руху заднім ходом водій зобов`язаний бути особливо уважним, не створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам дорожнього руху та, у разі потреби, звернутися по допомогу до інших осіб. 
Твердження сторони захисту про те, що автомобіль під її керуванням займав значну частину проїзної частини, не спростовує вини ОСОБА_1 , а навпаки підтверджує, що на дорозі вже знаходився інший транспортний засіб, який водій Mazda CX-5 була зобов`язана виявити та врахувати перед початком і під час руху заднім ходом. 
Вважає, що постанова Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 березня 2026 року відповідає фактичним обставинам справи та ухвалена на підставі належної оцінки доказів. 
При цьому, При цьому, ОСОБА_6 повідомила, що не заперечує проти розгляду справи за її відсутності.
В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явилася, хоча в установленому законом порядку повідомлялася про розгляд апеляційної скарги, не подала клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердила поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції. 
Зі змісту доводів захисника адвоката Горина В.М. вбачається, що ОСОБА_1 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за його відсутності. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії). 
Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд, вважав за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_3 .
В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник ОСОБА_1 адвокат Горин В.М. підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати постанову суду та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши сторону захисту, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню і постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки “право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші. 
Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності. 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.
Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 .
Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.
При вирішенні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд приймає до уваги, що згідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність особи, яка доведена достатніми та незаперечними доказами.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Апеляційним судом у повному обсязі досліджені докази, які містяться в матеріалах справи та були надані сторонами під час розгляду справи в апеляційній інстанції. 
Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства. 
Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду. 
Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення. 
Так, враховуючи, що в своїх доводах сторона захисту посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції вважав за необхідне перевірити вищевказані доводи та дослідити сукупність доказів, які містяться в матеріалах справи. 
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №555234 від 30.12.2025 року водій ОСОБА_1 звинувачується в тому, що 30.12.2025 року о 18 год. 41 хв. в м. Івано-Франківськ, вул. Є.Коновальця, 100, керуючи ТЗ Mazda CX НОМЕР_1 під час руху заднім ходом не переконалася, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, не звернулася за допомогою до по сторонніх осіб, внаслідок чого скоїла зіткнення з ТЗ Renault Arkana д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , що призвело до механічних пошкоджень ТЗ, чим порушив п.10.9, 2.3б ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.
Вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою – інспектором 2 взводу 1 роти УПП БУПП в Івано-Франківській області рядовим поліції Кукурудза Б.В., підписаний уповноваженою особою та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .
Правопорушниці були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в суді Івано-Франківському міському суді, про що свідчить відповідний власноручний підпис. 
У протоколі зазначено, що від пояснень ОСОБА_1 відмовилася згідно ст. 63 Конституції України.
Посвідчення водія у ОСОБА_1 працівниками поліції не вилучено та тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами не видавався.
Про зміст протоколу ОСОБА_1 була ознайомлена, про що свідчить її власноручний підпис.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 звинувачується в тому, що під час руху заднім ходом, керуючи транспортним засобом, не переконалася, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху та порушила вимоги пп. 10.9, 2.3б Правил дорожнього руху України, внаслідок чого сталося зіткнення транспортних засобів. 
В своїй апеляційній скарзі сторона захисту посилається на те, що суд першої інстанції необґрунтовано визнав ОСОБА_1 винною у вчиненні правопорушення та безпідставно не прийняв до уваги свідчення щодо обставин вчинення ДТП та вважає, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія автомобіля марки «Renault Arkana» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 .
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що розгляд провадження відбувається в межах обвинувачення, яке висунуто ОСОБА_1 і суд не надає оцінки діям водія ОСОБА_3 щодо порушення нею Правил дорожнього руху України та створення аварійної ситуації, оскільки така правова оцінка її дій може бути надана тільки в межах відповідного провадження за обвинуваченням у вчиненні правопорушення. 
Апеляційний суд приймає до уваги доводи сторони захисту про те, що постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 04 лютого 2026 року, яка стосується встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_3 визнана винною в тому, що порушуючи ПДР України, вчинила дорожньо-транспортну пригоду та визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст..124 КУпАП. 
Так, постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 04 лютого 2026 року, яка набула законної вили та яка має преюдиційне значення для розгляду цього провадження встановлено, що 30 грудня 2025 року о 18 год. 41 хв. по вул. Євгена Коновальця, 100 в м. Івано-Франківськ, водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом марки «Renault Arkana»,номерний знак НОМЕР_2 , під час руху заднім ходом не переконалася, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, не звернулась за допомогою до посторонніх осіб, внаслідок чого скоїла зіткнення з транспортним засобом марки «Mazda CX-5» номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_3 порушила вимоги п.п. 2.3.б, п.п. 10.9 ПДР України у зв`язку з чим визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Разом з тим, обставини, які встановлені судом у зазначеному рішенні, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у випадку виникнення дорожньо-транспортної пригоди за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу адміністративного правопорушення, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступені участі (внеску) кожного з них у спричинення злочинного наслідку.
Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України у постанові № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у випадках, коли передбачені ст. 286 КК суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. Виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.
Зі змісту висунутого обвинувачення вбачається, що ОСОБА_1 звинувачується у порушенні вимог пп. 10.9, 2.3б Правил дорожнього руху України. 
Так, відповідно до п. 10.9 ПДР під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.
Так, відповідно до п. 2.3б ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що порушення водієм ОСОБА_1 вимог пп. 10.9, 2.3.б Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причино-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортної пригодою. 
Зокрема, зі змісту пояснень ОСОБА_1 , наданих працівникам поліції 30.12.2025 року (а.с. 3) вбачається, що вона 30.12.2025 року близько 18 год. 41 хв. виїжджаючи з парковки транспортним засобом ТЗ Mazda CX д.н.з. НОМЕР_1 заднім ходом на дорогу по вул. Є.Коновальця, переконавшись в безпечному вільному місці на дорозі, перед тим пропустивши транспортні засоби. Вона повільно почала рух, постійно проглядаючи дзеркала, заднього виду та бокові, почула удар ззаду і зупинила рух автомобіля. Вийшовши з ТЗ побачила механічні пошкодження ТЗ. Поспілкувавшись з іншим водієм ДТП і не дійшовши згоди зателефонували на 102.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що пояснення які були надані ОСОБА_1 безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди та в суді першої інстанції, повністю узгоджуються стосовно обставин, які свідчать про те, що остання недостатньою мірою врахувала дорожню обстановку, що знаходиться у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою. 
Зокрема, зі змісту пояснень ОСОБА_1 вбачається, що остання не заперечує, що зіткнення транспортних засобів відбулось в той час, коли вона, керуючи транспортним засобом, рухалась заднім ходом. 
Апеляційний суд погоджується із доводами ОСОБА_3 стосовно того, що пояснення ОСОБА_1 стосовно того, що на момент зіткнення транспортних засобів вона рухалася заднім ходом, має істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки під час руху заднім ходом водій зобов`язаний бути особливо уважним, не створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам дорожнього руху та, у разі потреби, звернутися по допомогу до інших осіб. 
Так, зі схеми місця дорожньо-транспортної пригоди від 30.12.2025 року, на якій зафіксовано розташування транспортних засобів після дорожньо-транспортної події вбачається, що вона сталася за участю водія ОСОБА_1 , яка керувала автомобілем «Mazda CX-5» д.н.з. НОМЕР_1 , та транспортного засобу «Renault Arkana» номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 . 
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, транспортні засоби отримали наступні пошкодження: автомобіль «Mazda CX-5» д.н.з. НОМЕР_1 отримав пошкодження задньої лівої частини; автомобіль «Renault Arkana» д.н.з. НОМЕР_2 отримав пошкодження задньої правої частини.
Вищевказані пошкодження, які зазначені у переліку зовнішніх ( видимих ) пошкоджень транспортних засобів, повністю узгоджуються із поясненнями учасників дорожньо-транспортної пригоди, щодо розташування транспортних засобів між собою під час їх зіткнення та свідчать про те, що автомобіль марки «Mazda CX-5» д.н.з. НОМЕР_1 під час дорожньо-транспортної пригоди зіткнувся своєю задньої лівою частиною із задньою правою частиною автомобіля марки «Renault Arkana» д.н.з. НОМЕР_2 . 
До матеріалів справи долучено письмові пояснення ОСОБА_3 (а.с. 4), відповідно до яких 30.12.2025 року близько 18 год. 41 хв. виїжджаючи із прилеглої території буд. Євгена Коновальця, 141 вона почала рух заднім ходом включивши камеру заднього виду. Впевнилася в безпеці зліва, справа та ззаді, почала рух на проїзну частину дороги. Перетнувши зустрічну смугу перед початком руху вперед відчула удар у задню частину її авто «Renault Arkana» д.н.з. НОМЕР_2 . Після чого побачила, що її транспортний засіб пошкоджено. Винною себе не вважає, оскільки впевнилася на початку руху у відсутності перешкод та на проїзній частину вона була перша і вини своєї не визнає. 
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Апеляційний суд вважає доведеним поза розумним сумнівом, що водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки ««Mazda CX-5» д.н.з. НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом, керуючи транспортним засобом, не переконалася, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху та порушила вимоги пп. 10.9, 2.3б Правил дорожнього руху України, внаслідок чого сталося зіткнення транспортних засобів, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. 
Статтею 124 КУпАП передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку сукупності досліджених доказів та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП в діях ОСОБА_1 .
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляцію захисника адвоката Горина В.М. залишити без задоволення, а постанову судді залишити без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Горина В.М. залишити без задоволення.
Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 березня 2026 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду О.П. Васильєв