ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 907/351/25	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді (судді-доповідача) Прядко О.В.,
суддів: Рим Т.Я., Манюк П.Т., 
секретар судового засідання Слободянюк В.С.,
за відсутності представників сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ужгородської міської ради від 16.03.2026 вих. № 32.01-17/22 (вх. № апеляційного суду 01-05/791/26 від 18.03.2026)
на рішення Господарського суду Закарпатської області від 12.02.2026 (повне рішення складено і підписано 23.02.2026, суддя Лучко Р.М.)
у справі № 907/351/25
за позовом Ужгородської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маєрсам"
про стягнення 219174,53 грн,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.
Ужгородська міська рада звернулася до Господарського суду Закарпатської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Маєрсам" (далі – ТОВ "Маєрсам") 219174,53 грн безпідставно збережених коштів на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на використання відповідачем земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером 2110100000:18:002:0081, площею 0,0898 га, що знаходиться за адресою: вул. Минайська, 12 в м. Ужгород, без належних правових підстав, у зв`язку з чим безпідставно зберіг у себе кошти, які мав сплатити до місцевого бюджету за використання земельної ділянки за період з 24.05.2019 до 10.03.2024.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття. 
Господарський суд Закарпатської області рішенням від 12.02.2026 у справі №907/351/25 у задоволенні позовних вимог Ужгородської міської ради відмовив.
Суд першої інстанції, з урахуванням обставин цієї справи та преюдиційних фактів, що викладені у рішенні Господарського суду Закарпатської області від 10.09.2020 у справі №907/723/19, постанові Західного апеляційного господарського суду від 17.05.2022 у справі №907/734/20, встановив, що належний відповідачу у спірний період (з 24.05.2019 по 10.03.2024) об`єкт нерухомості - будівля під літ. "Б", площею 618,3 м.кв. за адресою: м. Ужгород, вул. Минайська, 16а розташовується на земельній ділянці з кадастровим номером 211010000:18:002:0081, площею 0,0898 га (площею забудови 0,0293 га S4), на якій також розташовані ще три об`єкти нерухомості, площами 0,0001 га, 0,0037 га та 0,00573 га відповідно (S1, S2 та S3 за матеріалами топографо-геодезичного знімання земельної ділянки кадастровий номер 211010000:18:002:0081). 
Відповідач у спірний період (з 24.05.2019 по 10.03.2024) користувався земельною ділянкою кадастровий номер 211010000:18:002:0081, площею 0,0898 га, на якій розташовано належний йому об`єкт нерухомості, без достатньої правової підстави, зокрема без договорів оренди з Ужгородською міською радою (її структурними підрозділами) та державної реєстрації такого права. У цей час відповідач вчиняв юридично значимі дії, спрямовані на виникнення орендних правовідносин, проте відповідний договір оренди так і не був укладений, а в подальшому 11.03.2024 був укладений органом місцевого самоврядування з ТОВ "Офіс-Центр-3" із зауваженнями про наявність на земельній ділянці нерухомого майна ТОВ "Маєрсам".
Водночас місцевий господарський суд погодився із запереченнями відповідача щодо неможливості нарахування виключно відповідачу всього розміру плати за користування спірною земельною ділянкою за наявності інших власників нерухомого майна, що розташоване на такій земельній ділянці. У спірних правовідносинах встановлення сукупного розміру плати за користування спірною земельною ділянкою з кадастровим номером 211010000:18:002:0081 за період з 24.05.2019 по 10.03.2024 включно повинно здійснюватися, виходячи з чинної нормативної грошової оцінки такої земельної ділянки, розробленої та затвердженої в установленому законом порядку (в тому числі з урахуванням її (НГО) індексації), пропорційно площі забудови належного ТОВ "Маєрсам" майна на такій земельній ділянці до загальної площі забудови об`єктів нерухомості на цій земельній ділянці, а розрахунки позивача, які базуються на витягах із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 22.05.2019 за №1852/0/192-19, від 12.07.2022 за №11573/221-22, від 31.01.2023 за №НВ-2100039942023, від 14.02.2024 за №НВ-2100091802024, що ґрунтуються на скасованій постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2026 у справі №308/9524/17 технічній документації з нормативної грошової оцінки земель населеного пункту м.Ужгорода у спірний період, не можуть бути взяті судом до уваги.
Таким чином місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивач не довів належними й допустимими доказами розмір безпідставно збережених відповідачем коштів, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.
Не погодившись із рішенням Господарського суду Закарпатської області від 12.02.2026 у справі №907/351/25, позивач подав до Західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу від 16.03.2026, у якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове - про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Скаржник вважає рішення суду першої інстанції незаконним, прийнятим із порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду - такими, що не відповідають обставинам справи. 
Скаржник звертає увагу на те, що у постанові від 03.02.2026 у справі №308/9524/17 Восьмий апеляційний адміністративний суд, визнаючи протиправним та нечинним рішення Ужгородської міської ради від 14.07.2014 №1398 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель населеного пункту м. Ужгорода Ужгородської міської ради", виходив виключно з того, що Ужгородською міською радою не було дотримано процедури прийняття зазначеного рішення відповідно до вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", тобто не досліджувалося та не було встановлено невідповідності самої нормативної грошової оцінки земель населеного пункту м.Ужгорода. Відтак на даний час відсутні будь-які підтвердження неправомірності базової вартості 1 кв. м земельної ділянки, яка була затверджена вищевказаним рішенням Ужгородської міської ради від 14.07.2014 №1398. Водночас суд першої інстанції не врахував, що рішення Ужгородської міської ради від 14.07.2014 №1398 втратило чинність ще до набрання законної сили постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2026 у справі №308/9524/17, а саме 01.01.2025, у зв`язку з прийняттям Ужгородською міською радою рішення від 22.02.2024 №1663 про затвердження нової нормативної грошової оцінки та введення її в дію з 01.01.2025. Отже витяги з нормативної грошової оцінки земельних ділянок за 2019-2024 роки підлягають застосуванню у цей період, оскільки вони були чинними та відображають офіційні відомості Державного земельного кадастру, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин.
Ужгородська міська рада переконана, що судові рішення у справах про визнання нормативно-правових актів нечинними мають лише пряму (перспективну) дію в часі та не можуть застосовуватися до правовідносин, які виникли до моменту набрання такими судовими рішеннями законної сили, оскільки на час їх виникнення (2019-2024 роки) рішення про затвердження нормативної грошової оцінки підлягало обов`язковому виконанню.
Враховуючи наведене вище, скаржник вважає, що суд першої інстанції надав неправильну оцінку зазначеним обставинам, а також не врахував, що поданий розрахунок базується на витягах із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, які були чинними у спірний період та підлягали застосуванню. Скаржник стверджує, що протилежний підхід створить правовий вакуум, що унеможливить стягнення існуючої дебіторської заборгованості за користування землею у період з 01.01.2015 до 31.12.2024, оскільки рішення Ужгородської міської ради від 14.07.2014 № 1398 було базою для розрахунку нормативної грошової оцінки протягом 2015-2024 років. У разі неможливості застосування нормативної грошової оцінки за минулі періоди Ужгородська міська рада не зможе надати суду допустимий розрахунок суми боргу, що призведе до втрати мільйонних надходжень до місцевого бюджету та фактичної безкарності недобросовісних орендарів.

Рух справи, заяви, клопотання, процесуальні дії в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2026, апеляційну скаргу Ужгородської міської ради у справі №907/351/25 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Прядко О.В., суддів: Манюка П.Т., Рима Т.Я.
Суддя-доповідач ухвалою від 23.03.2026 у справі № 907/351/25 залишив апеляційну скаргу без руху та встановив скаржнику строк для усунення виявлених недоліків.
07.04.2026 на виконання вимог вказаної ухвали від представника Ужгородської міської ради надійшла заява про усунення недоліків від 02.04.2026, до якої додано платіжну інструкцію №202 від 24.03.2026 на підтвердження сплати судового збору у розмірі 4931,43 грн та докази надіслання апеляційної скарги з додатками ТОВ "Маєрсам".
Враховуючи усунення скаржником недоліків апеляційної скарги в установлений строк, колегія суддів ухвалою від 09.04.2026 відкрила апеляційне провадження у справі №907/351/25 та призначила апеляційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
11.05.2026 до Західного апеляційного господарського суду від Ужгородської міської ради надійшли додаткові пояснення від 11.05.2026, у яких зазначено, що станом на час розгляду цієї справи відсутні підстави для врахування висновків, викладених у згаданій вище постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2026 у справі №308/9524/17, під час перегляду рішення Господарського суду Закарпатської області від 12.02.2026 у справі №907/351/25, оскільки постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду оскаржено Ужгородською міською радою до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, який ухвалою від 17.04.2026 відкрив касаційне провадження у справі. Ухвалою Касаційного адміністративного суду від 06.05.2026 задоволено клопотання Ужгородської міської ради про зупинення дії постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2026 у справі №308/9524/17.
Беручи до уваги подані позивачем пояснення, з огляду на приписи ч. 10 ст. 270 ГПК України та з метою надання сторонам можливості реалізувати їхні процесуальні права, у тому числі щодо висловлення своєї позиції у справі безпосередньо в судовому засіданні, колегія суддів ухвалою від 29.05.2026 призначила справу №907/351/25 до розгляду в судовому засіданні на 04.06.2026.
Ухвалою від 04.06.2026 колегія суддів відклала розгляд справи №907/351/25 на 25.06.2026, поза межами встановленого ГПК України строку, але у розумний строк.
Сторони не реалізували своє право участі у засіданнях суду апеляційної інстанції, про дату, час та місце проведення яких були повідомлені завчасно та належним чином.
Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
25.06.2026 підписано вступну та резолютивну частини цієї постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
Рішенням IV сесії V скликання Ужгородської міської ради від 06.04.2007 за №296 Товариству з обмеженою відповідальністю "Офіс-Центр-3" (далі – ТОВ "Офіс-Центр-3") затверджено Проєкт землеустрою щодо впорядкування існуючого землекористування за матеріалами інвентаризації та надано в оренду земельну ділянку кадастровий номер 211010000:18:002:0081, площею 0,0898 га по вул. Минайська, 16а в м. Ужгород під будівлями для комерційної діяльності строком на 10 років.
21.06.2007 між Управлінням майном міста Ужгородської міської ради та ТОВ "Офіс-Центр-3" було укладено договір оренди землі, згідно з умовами якого Товариству надано в строкове платне користування земельну ділянку кадастровий номер 211010000:18:002:0081, площею 898 кв.м по вул. Минайська, 16а в м.Ужгород під будівлями для комерційної діяльності строком на 10 років. Договір оренди зареєстровано Закарпатською філією ДП "Центр державного земельного кадастру" 25.07.2007 за №2110100000-0407070000117.
Зазначені обставини вбачаються з матеріалів цієї справи, встановлені у постанові Західного апеляційного суду від 17.05.2022 у справі №907/734/20, у якій також вказано, що договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 211010000:18:002:0081 діяв до 25.07.2017.
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 09.06.2025 за №НВ-9966354212025, земельна ділянка з кадастровим номером 211010000:18:002:0081, площею 0,0898 га була сформована та зареєстрована 25.07.2007, а державна реєстрація права комунальної власності на цю земельну ділянку, згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.03.2025 за №417536562, проведена 30.05.2024 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.06.2024, індексний номер 43786161).
16.06.2016 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В. здійснено державну реєстрацію права власності ТОВ "Маєрсам" на будівлю під літ. "Б", площею 618,3 м.кв. за адресою: м. Ужгород, вул. Минайська, 16а (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.06.2016, індексний номер 30088720) на підставі договору купівлі-продажу від 16.06.2016 за № 1354.
У зв`язку з придбанням частини торгово-офісного центру за адресою: м. Ужгород, вул. Минайська, 16а (будівлі під літ. "Б"), загальною площею 618,3 м.кв. ТОВ "Маєрсам" у липні 2016 року зверталося до Ужгородської міської ради з листом від 26.07.2016 за №4 про передання йому в оренду земельної ділянки площею 898 м.кв., що відповідає площі земельної ділянки з кадастровим номером 211010000:18:002:0081.
Суд першої інстанції зазначив, що доказів розгляду даного питання органом місцевого самоврядування та укладення між сторонами договору оренди земельної ділянки матеріали справи не містять.
З урахуванням наведеного, позивач стверджує, що відповідач з 24.05.2019 до 10.03.2024 (день, що передував укладенню договору оренди з ТОВ "Офіс-Центр-3") використовував земельну ділянку комунальної форми власності з кадастровим номером 211010000:18:002:0081, площею 0,0898 га без належної на те правової підстави.
На підтвердження наведених обставин до суду першої інстанції надано протокол засідання комісії з перевірки умов використання земельних ділянок комунальної власності (на підставі проведеного обстеження території від 21.02.2024), яким встановлено, що ТОВ "Офіс-Центр-3" та ТОВ "Маєрсам" впродовж загальної позовної давності до 2023 року використовували (пропорційно площі земельної ділянки) земельну ділянку комунальної власності з кадастровим номером 211010000:18:002:0081 під наявними будівлями та територію, необхідну для її обслуговування, загальною площею 898 м.кв., без правових підстав; рекомендовано структурному підрозділу позивача підготувати розрахунок сум безпідставно набутих ТОВ "Маєрсам" та ТОВ "Офіс-Центр-3" коштів і направити вимогу про їх повернення.
Відповідач використання земельної ділянки з кадастровим номером 211010000:18:002:0081, площею 0,0898 га по суті у спірний період не заперечує.
Водночас відповідач, з посиланням на протокол засідання комісії з перевірки умов використання земельних ділянок комунальної власності від 21.02.2024, висновки Західного апеляційного господарського суду від 17.05.2022 у справі №907/734/20, посилається на наявність інших землекористувачів спірної земельної ділянки, зокрема, вказує на матеріали топографо-геодезичного знімання земельної ділянки (т. 1, а. с. 236), з яких вбачається, що на земельній ділянці загальною площею 898 кв.м. кадастровий №2110100000:18:002:0081, знаходяться будівлі площею: S1-0.0001 га, S2-0.0037 га, S3-0.00573 га, S4-0.0293 га.
Відповідно до наданих позивачем витягів із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 22.05.2019 за №1852/0/192-19, від 12.07.2022 за №11573/221-22, від 31.01.2023 за №НВ-2100039942023, від 14.02.2024 за №НВ-2100091802024, листа Держгеокадастру "Про індексацію нормативної грошової оцінки земель за 2023 рік" від 12.01.2024 №6-28-0.222-600/2-24, вбачається, що у спірному періоді нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 211010000:18:002:0081 становила 2271203,64 грн у період з 2019 року до 2021 року (2020 та 2021 роки згідно з розрахунками позивача), 582945,68 грн у 2022 році, 670383,94 грн у 2023 році та 704570,80 грн у 2024 році.
Згідно з розрахунком позивача, загальна сума безпідставно збережених коштів за фактичне користування відповідачем спірною земельною ділянкою у вигляді орендної плати за землю за період з 24.05.2019 до 10.03.2024 складає 219174,53 грн.
Позивач звернувся до ТОВ "Маєрсам" та ТОВ "Офіс-Центр-3" з вимогою від 17.05.2024 за №02.4-15/396 про сплату (пропорційно) безпідставно збереженої орендної плати, однак така залишена ТОВ "Маєрсам" без задоволення.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції під час ухвалення постанови. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з приписами ч. ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування місцевим господарським судом норм права, колегія суддів зазначає таке.
Згідно зі ст. 13 Конституції України, земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Відповідно до ст. 80 ЗК України, суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.
За змістом ст. ст. 122, 123, 124 ЗК України, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. 
Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (ст. 125 ЗК України).
Відповідно до ст. 206 ЗК України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Згідно з ч. 1 ст. 93 ЗК України та ст. 1 Закону України "Про оренду землі", право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.
Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п.14.1.136 п. 14.1. ст. 14 ПК України).
Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України) (ч. 2 ст. 21 Закону України "Про оренду землі").
Згідно з п. 287.1 ст. 287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до ч. ч, 1, 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
У спорах про стягнення грошових коштів за користування земельною ділянкою до моменту оформлення особою права користування такою земельною ділянкою власник має право на отримання безпідставно збережених грошових коштів у порядку ст. 1212 ЦК України. Тобто в такому разі суд керується тим, що фактичний користувач земельної ділянки без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе грошові кошти, які мав заплатити за користування нею, отже зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц та від 20.09.2018 у справі №925/230/17.
Виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі №200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.
Тобто власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.
У такий спосіб положення гл. 15, ст. ст. 120, 125 ЗК України, ст. 1212 ЦК України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт, стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними (подібні висновки викладено у постановах Верхового Суду від Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №912/1188/17, від 21.01.2019 у справі №902/794/17, від 04.02.2019 у справі №922/3409/17, від 12.03.2019 у справі №916/2948/17, від 09.04.2019 у справі №922/652/18, від 21.05.2019 у справі №924/552/18).
З огляду на викладене, з дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме з цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.
Для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень ст. ст. 1212-1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед, з`ясувати: фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянкою у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; площу земельної ділянки; суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативної грошової оцінки); період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.06.2026 у справі №909/1000/24.
Відповідно до ч. 4 ст. 79-1 ЗК України, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, спірна земельна ділянка комунальної власності з кадастровим номером 211010000:18:002:0081 була сформована та зареєстрована 25.07.2007, а підставою її формування слугував затверджений рішенням IV сесії V скликання Ужгородської міської ради від 06.04.2007 за №296 Проект землеустрою щодо впорядкування існуючого землекористування за матеріалами інвентаризації, виготовлений на замовлення ТОВ "Офіс-Центр-3" з метою передачі в оренду.
Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 10.09.2020 у справі №907/723/19 встановлено, що ТОВ "Маєрсам" є власником об`єкта нерухомого майна за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Минайська, буд. 16 "А", а саме - будівлі, літ. "Б", загальною площею 618,3 кв.м. Земельна ділянка з кадастровим номером 2110100000:18:002:0081, на якій розміщено вказаний об`єкт нерухомого майна, площею 898 кв.м., перебувала у користуванні ТОВ "Офіс-центр-3" на підставі договору оренди землі б/н від 21.06.2007, зареєстрованого Закарпатською філією ДП "Центр державного земельного кадастру" 25.07.2007 за № 2110100000-0407070000117. Строк дії цього договору - 10 років (тобто до 25.07.2017). Упродовж 2012-2016 років ТОВ "Офіс-Центр-3" відчужив ТОВ "Маєрсам" всі належні йому будівлі, які розташовані на орендованій земельній ділянці, і 26.07.2016 ТОВ "Маєрсам" звернулося до Ужгородської міської ради з клопотанням про надання йому в оренду земельної ділянки площею 898 кв. м. по вул. Минайській, 16 "А" в м. Ужгороді. Вказані обставини досліджувались судом у справі №907/854/17.
Ужгородська міська рада зверталась до Господарського суду Закарпатської області з позовом про стягнення з ТОВ "Маєрсам" коштів за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів (справа №907/723/19). Суд відмовив у позові та зазначив, що з моменту набуття права власності на будівлю торгово-офісного центру (16.06.2016), що розташована за адресою: м. Ужгород, вул. Минайська, 16а до ТОВ "Маєрсам" перейшло право користування земельною ділянкою площею 898 кв.м. за договором оренди землі б/н від 21.06.2007, що укладений між Управлінням майном міста Ужгородської міської ради та ТОВ "Офіс-Центр-3". 
Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 04.11.2021 у справі №907/734/20, яке залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 17.05.2022, також встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу №1354 від 16.06.2016, укладеного між ТОВ "Офіс-Центр-3" та ТОВ "Маєрсам", ТОВ "Маєрсам" набуло право власності на будівлю літ. Б (колишнє приміщення галереї) загальною площею 618,3 кв.м по вул. Минайській, 16 А у м. Ужгороді, тобто ТОВ "Маєрсам" набуло право власності на нерухомість, що розташована на спірній земельній ділянці, на підставі договору купівлі-продажу, в період коли договір оренди земельної ділянки був чинним та неприпиненим відповідно до чинного законодавства. Договір оренди землі б/н від 21.06.2007 діяв до 25.07.2017. 
У ході судового розгляду справи №907/734/20 було встановлено, що на спірній земельній ділянці площею 898 кв.м., крім нерухомості, придбаної ТОВ "Маєрсам", знаходиться також нерухомість, яка належить іншій особі, оскільки ТОВ "Офіс-Центр-3" частину торгово-офісного центру після реконструкції з надбудовою власних будівель їдальні та галереї, а саме вбудованого магазину літ. А поз. 1, 2, 3, 4 загальною площею 57,3 кв.м., розташованого по вул. Минайській, 16 А, відчужло Писанчиній-Пушавер О.Б. за договором купівлі-продажу від 23.11.2012. Відтак апеляційний господарський суд виснував, що на земельній ділянці площею 898 кв.м. з кадастровим номером 2110100000:18:002:0081 знаходиться не лише будівля торгово-офісного центру площею 618,3 кв.м, що належить відповідачу на праві власності згідно договору купівлі-продажу №1354 від 16.06.2016. Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради не надав суду належних доказів, які підтверджували б, що на земельній ділянці площею 898 кв.м. кадастровий №2110100000:18:002:0081 усі будівлі належать відповідачу на праві власності (чи праві користування). Апеляційний суд встановив, що частина земельної ділянки під об`єктом нерухомості, який належить ТОВ "Маєрсам", ані станом на 16.06.2016, тобто на дату набуття права власності, ані під час розгляду справи №907/734/20, попередньо виділена в окрему земельну ділянку з присвоєнням їй окремого кадастрового номера не була. У зв`язку з викладеним апеляційний господарський суд виснував, що так як відповідач придбав лише частину приміщень будівлі торгово-офісного центру (16.06.2016), що розташована в м. Ужгород, вул. Минайська, 16а, то до ТОВ "Маєрсам" не могло перейти право користування усією земельною ділянкою площею 898 кв.м. за договором оренди землі б/н від 21.06.2007. 
Відповідно до ч.ч.4, 7 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.
Преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було би не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.08.2023 у справі № 910/4316/22, від 16.05.2023 у справі № 910/17367/20, від 29.06.2021 у справі № 910/11287/16.
Крім того, слід зазначити, що звільнення від доказування, навіть у разі наявності преюдиціальних обставин, встановлених у рішенні суду, не може мати абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Господарські суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях у інших господарських справах. Для спростування преюдиціальних обставин, передбачених ст. 75 ГПК України, учасник господарського процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами встановленими Господарським процесуальним кодексом України. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу. Отже, господарський суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиціальних обставин) повинен самостійно оцінювати обставини (факти), які є предметом судового розгляду та ухвалити рішення з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 18.06.2024 у справі №915/585/22, від 16.04.2024 у справі №921/186/23, від 13.02.2024 у справі №910/14138/22, від 31.10.2023 у справі №902/670/22.
У ході дослідження обставин неодноразових змін власників торгово-офісного центру з надбудовою власних будівель їдальні та галереї (його частин) по вул. Минайська, 16а в м. Ужгород, реєстрація права власності за яким у 2007 році була підставою надання земельної ділянки з кадастровим номером 211010000:18:002:0081, площею 0,0898 га в оренду ТОВ "Офіс-Центр-3" (договір від 21.06.2007), встановлено обставини, які заслуговують на увагу.
Так, зі змісту витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.06.2007 за №14950182 вбачається, що на час укладення договору оренди від 21.06.2007 ТОВ "Офіс-Центр-3" було власником торгово-офісного центру після реконструкції з надбудовою власних будівель їдальні та галереї по вул. Минайська, 16а в м. Ужгород, до якого входять об`єкти: А, А, а - торгово-офісний центр, їдальня площею 1034,9 м.кв. (1018,4 м.кв. за матеріалами технічної інвентаризації грудня 2011 року, витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 29.12.2011 за №32743774) та Б - галерея площею 618,3 м.кв.
Згідно з договором купівлі-продажу частки торгово-офісного центру від 19.01.2012, посвідченим приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Єгер Н.Д. за №147 (надалі - договір від 19.01.2012), ТОВ "Офіс-Центр-3" продано, а ТОВ "Маєрсам" придбано 53/100 частки торгово-офісного центру по вул. Минайська, 16а в м. Ужгород, а саме: приміщення літ. АА, загальною площею 869,1 м.кв. (п.п. 1.1, 1.5 договору від 19.01.2012).
Відповідно до акта приймання-передачі від 19.01.2012, ТОВ "Офіс-Центр-3" передано, а ТОВ "Маєрсам" прийнято об`єкт купівлі-продажу за договором від 19.01.2012, а згідно з витягом про державну реєстрацію прав від 14.02.2012 №33173909 підтверджується реєстрації права власності відповідача на 53/100 частки торгово-офісного центру по вул. Минайська, 16а в м. Ужгород (поз. 1-38, УІІІ).
У подальшому, протягом лютого-березня 2012 року придбану у ТОВ "Офіс-Центр-3" 53/100 частки торгово-офісного центру по вул. Минайська, 16а в м. Ужгород (поз. 1-38, УІІІ) ТОВ "Маєрсам" відчужено на користь ТОВ "Оріон-2005", що підтверджується долученими позивачем до клопотання від 17.09.2025 копіями договорів купівлі-продажу частки торгово-офісного центру від 28.02.2012, 27.03.2012, актами прийому-передачі нерухомого майна від 28.02.2012, 27.03.2012.
Згідно з витягами про державну реєстрацію прав від 12.03.2012 за №33439038, від 03.05.2012 за №34012181 та інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав від 16.09.2025 №443736807 та №443737097, вбачається реєстрація за ТОВ "Оріон-2005" права власності на 53/100 частки торгово-офісного центру по вул. Минайська, 16а в м. Ужгород (приміщення літ. А; А1, поз. 1-38, УІІІ) площі нерухомого майна 290,9 м.кв. та 578,2 м.кв. відповідно.
Надалі, 10.07.2018 ТОВ "Оріон-2005" у зв`язку з придбанням у ТОВ "Маєрсам" 53/100 частки торгово-офісного центру по вул. Минайська, 16а в м. Ужгород (приміщення літ. А; А1, поз. 1-38, УІІІ) площі нерухомого майна 290,9 м.кв. та 578,2 м.кв. відповідно укладено з Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради договір оренди землі №1996, предметом якого є строкове платне користування земельною ділянкою для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови в м. Ужгороді, вул. Минайська, 16а, площею 0,0642 га, кадастровий номер 2110100000:18:001:0147.
Таким чином суд першої інстанції констатував, що частини торгово-офісного центру після реконструкції з надбудовою власних будівель їдальні та галереї по вул. Минайська, 16а в м. Ужгород, під літ. А, А (поз. 1-38, VІІІ) після їх відокремлення в окремі об`єкти нерухомості та неодноразових відчужень (востаннє на користь ТОВ "Оріон-2005") розташовуються на земельній ділянці площею 0,0642 га, кадастровий номер 2110100000:18:001:0147, що була передана в оренду ТОВ "Оріон-2005", та не мають жодного відношення до спірних правовідносин.
Також за встановленими у справі обставинами на підставі договору купівлі-продажу від 07.05.2024, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Єгер Н.Д. за №1147 (надалі - договір від 07.05.2024), ТОВ "Маєрсам" відчужило на користь ТОВ "Офіс-Центр-3" 10/173 належної відповідачу будівлі під літ. "Б", що знаходиться в м. Ужгород, вул. Минайська, 16А (п. 1.1 договору від 07.05.2024).
Право власності ТОВ "Офіс-Центр-3" на 10/173 будівлі під літ. "Б", що знаходиться в м. Ужгород, вул. Минайська, 16А, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав від 10.03.2025 за №417109274.
У п. 1.3 договору від 07.05.2024 зазначено, що об`єкт продажу за цим договором (10/173 будівлі під літ. "Б") знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер 2110100000:18:001:0294, яка згідно з витягом з Державного земельного кадастру від 12.07.2022 за №НВ-3500613542022 сформована у 2021 році на підставі Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), дата державної реєстрації земельної ділянки 12.07.2022.
Як вбачається з Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовленої у 2024 році при наданні ТОВ "Офіс-Центр-3" в оренду земельної ділянки 2110100000:18:001:0294, та матеріалів топографо-геодезичного знімання земельної ділянки з кадастровим номером 211010000:18:002:0081, довідки ПП "Закарпатський інститут землеустрою", придбана у відповідача ТОВ "Офіс-Центр-3" 10/173 будівлі під літ. "Б" по суті є окремою будівлею, яка розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 2110100000:18:001:0294 (літ. Н), що не заперечувалося сторонами у справі.
Слід також прийняти до уваги, що у зв`язку з придбанням частини торгово-офісного центру за адресою: м. Ужгород, вул. Минайська, 16а (будівлі під літ. "Б"), загальною площею 618,3 м.кв., ТОВ "Маєрсам" у липні 2016 року зверталося до Ужгородської міської ради з листом від 26.07.2016 за №4 про передання Товариству в оренду земельну ділянку площею 898 м.кв., що відповідає площі земельної ділянки з кадастровим номером 211010000:18:002:0081.
При цьому 11.03.2024 між Департаментом міської інфраструктури Ужгородської міської ради як орендодавцем та ТОВ "Офіс-Центр-3" укладено договір оренди землі №2380, за змістом п. 1 якого в оренду Товариству надано земельну ділянку з кадастровим номером 211010000:18:002:0081, площею 0,0898 га. Договір укладено в редакції протоколу розбіжностей від 13.03.2024 та із зауваженнями орендодавця про розташування на орендованій ТОВ "Офіс-Центр-3" земельній ділянці нерухомого майна інших землекористувачів, а саме ТОВ "Маєрсам".
Слід також врахувати, що зазначені вище обставини, які встановлені у постанові Західного апеляційного господарського суду від 17.05.2022 у справі №907/734/20 (щодо відчуження ТОВ "Офіс-Центр-3" фізичним особам вбудованого магазину літ А. поз. 1, 2, 3, 4 загальною площею 57,3 кв.м.), підтверджуються наданими відповідачем матеріалами топографо-геодезичного знімання земельної ділянки (т. І, а. с. 236), з яких вбачається, що на земельній ділянці площею 898 кв.м., кадастровий номер 2110100000:18:002:0081, знаходяться будівлі площею: S1-0.0001 га, S2-0.0037 га, S3-0.00573 га, S4-0.0293 га.
Таким чином, з урахуванням встановлених у даній справі обставин, преюдиційних фактів, що викладені у рішенні Господарського суду Закарпатської області від 10.09.2020 у справі №907/723/19, постанові Західного апеляційного господарського суду від 17.05.2022 у справі №907/734/20, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що належний відповідачу у спірний період (24.05.2019 по 10.03.2024) об`єкт нерухомості - будівля під літ. "Б", площею 618,3 м.кв., за адресою: м. Ужгород, вул. Минайська, 16а розташовується на земельній ділянці з кадастровим номером 211010000:18:002:0081, площею 0,0898 га (площа забудови S4 - 0,0293 га), на якій знаходяться ще також три об`єкти нерухомості площами: 0,0001 га, 0,0037 га та 0,00573 га відповідно (S1, S2 та S3 за матеріалами топографо-геодезичного знімання земельної ділянки з кадастровим номером 211010000:18:002:0081). 
Матеріали даної справи не містять доказів належного оформлення відповідачем у справі як власником об`єкта нерухомості права користування спірною земельною ділянкою у період з 24.05.2019 до 10.03.2024, зокрема, укладення договорів оренди з Ужгородською міською радою (її структурними підрозділами) та державної реєстрації такого права. Заява ТОВ "Маєрсам" від 26.07.2016 за №4, про яку вже згадувалось вище, свідчить про те, що в цей час відповідач вчиняв юридично значимі дії, спрямовані на виникнення орендних правовідносин, проте відповідний договір оренди так і не був укладений, а в подальшому 11.03.2024 був укладений органом місцевого самоврядування з ТОВ "Офіс-Центр-3" із зауваженнями про наявність на земельній ділянці нерухомого майна ТОВ "Маєрсам".
Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що кожна зі сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у ст. 13 ГПК України, втрачає сенс (постанови від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі №904/2104/19, від 21.06.2023 у справі №916/3027/21).
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач у відзиві на позовну заяву не заперечує використання земельної ділянки з кадастровим номером 211010000:18:002:0081, площею 0,0898 га у спірний період. Якщо ж відповідач вважає, що він користується певною частиною земельної ділянки, а не всією її площею, то наведене не невілює обов`язку сплати відповідних платежів. У такому разі відповідач мав би визначити площу земельної ділянки, якою він вважає, що користується, і вчинити відповідні дії до власника земельної ділянки з метою належного оформлення користування та сплати за цю ділянку.
Зважаючи на вищевикладене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що відповідач у спірний період (з 24.05.2019 по 10.03.2024) користувався земельною ділянкою з кадастровим номером 211010000:18:002:0081, на якій розташований належний йому об`єкт нерухомості, без достатньої правової підстави.
Водночас колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком місцевого господарського суду про можливість визначення розміру безпідставно збережених коштів виключно шляхом пропорційного розрахунку за площею забудови із застосуванням за аналогією положень п. 286.6 ст. 286 ПК України.
Верховний Суд у постанові від 16.06.2021 у справі №922/1646/20 визнав пропорційний розрахунок за площею забудови раціональним і справедливим саме за встановлених у тій справі фактичних обставин. У той же час Верховний Суд не встановив виключного способу визначення розміру безпідставно збережених коштів та не сформулював правового висновку про те, що в усіх випадках такий розмір має визначатися виключно пропорційно площі забудови. Тобто наведена постанова не виключає можливості врахування інших обставин, які характеризують фактичний обсяг користування земельною ділянкою. На розрахунок можуть впливати й такі фактори, як: функціонально необхідна площа для експлуатації будівлі, цільове використання об`єкта, конфігурація земельної ділянки, фактичний режим користування, наявність земель загального користування, дані технічної документації.
Відтак колегія суддів приходить до висновку, що у спірних правовідносинах застосування пропорційного розрахунку виключно за площею забудови не забезпечить встановлення дійсного обсягу користування земельною ділянкою, оскільки ігнорує інші істотні обставини, які впливають на визначення розміру безпідставно збережених коштів. 
Окремо слід звернути увагу, що основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пп. 288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України.
Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про оцінку земель", нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності.
Відповідно до ч. 2 ст. 20 та ч. 3 ст. 23 Закону України "Про оцінку земель", дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц дійшла висновку, що обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про що також наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №320/5877/17.
За встановленими у справі обставинами розмір безпідставно збережених коштів позивачем розраховано як розмір плати за земельні ділянки комунальної власності у вигляді орендної плати за землю, який нараховується та сплачується за визначеною рішенням Ужгородської міської ради від 19.02.2015 №1651 "Про порядок встановлення ставок орендної плати у м. Ужгороді за земельні ділянки, які перебувають у розпорядженні Ужгородської міської ради" (з урахуванням змін, що внесені рішенням №1862 від 11.07.2024) ставкою 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка у спірний період була затверджена рішенням Ужгородської міської ради від 14.07.2014 №1398 "Про затвердження технічної документації по нормативній грошовій оцінці земель населеного пункту м. Ужгорода Ужгородської міської ради", та виходячи із зазначеної у наданих до суду витягах нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2026 у справі №308/9524/17 було задоволено апеляційну скаргу ТОВ "Закарпатбудпостач" та, зокрема:
- визнано протиправним та нечинним рішення Ужгородської міської ради від 14.07.2014 №1398 "Про затвердження технічної документації по нормативній грошовій оцінці земель населеного пункту м.Ужгорода Ужгородської міської ради";
- зобов`язано Ужгородську міську раду невідкладно здійснити публікацію резолютивної частини судового рішення у цій справі про визнання протиправним та нечинним рішення Ужгородської міської ради від 14.07.2014 №1398 "Про затвердження технічної документації по нормативній грошовій оцінці земель населеного пункту м.Ужгорода Ужгородської міської ради" у виданні, у якому таке рішення було офіційно оприлюднено. 
Не погодившись із вищевказаною постановою суду апеляційної інстанції, Ужгородська міська рада 26.02.2026 подала до Верховного Суду касаційну скаргу. Верховний Суд ухвалою від 17.04.2026 відкрив касаційне провадження у справі №308/9524/17 (адміністративне провадження №К/990/9635/26), а ухвалою від 06.05.2026 зупинив дію постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2026 у справі №308/9524/17 до закінчення її перегляду в касаційному порядку.
Колегія суддів вважає, що доводи Ужгородської міської ради, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог. Скаржник не довів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права як необхідної передумови для скасування ухваленого судового рішення у справі №907/351/25. Помилковість висновку місцевого господарського суду щодо визначення алгоритму розрахунку не призвела до неправильного вирішення спору по суті.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За наведених вище обставин, суд апеляційної інстанції, ураховуючи принцип диспозитивності, вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу Ужгородської міської ради від 16.03.2026 без задоволення, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 12.02.2026 у справі №907/351/25 - без змін.

Розподіл судових витрат.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги, витрати зі сплати судового збору за її подання, в силу приписів ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Ужгородської міської ради від 16.03.2026 вих.№32.01-17/22 (вх.№01-05/791/26 від 18.03.2026) залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 12.02.2026 у справі №907/351/25 залишити без змін.
3. Матеріали справи №907/351/25 повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст. ст. 287-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 03.07.2026.

Головуючий суддя (суддя-доповідач) Прядко О.В.

Суддя Рим Т.Я.

Суддя Манюк П.Т.