Справа № 752/11554/25 
Провадження №: 2-др/752/66/26 

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.04.2026 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді - Кирильчук І. А.,
при секретарі - Сінчук І. А.,
представника відповідача - Василюка Анатолія Павловича,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Василюка Анатолія Павловича про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, подане у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини,
в с т а н о в и в:
До Голосіївського районного суду міста Києва у травні 2025 року системою електронний суд надійшов позов ОСОБА_2 (надалі також позивач/ ОСОБА_2 ) до ОСОБА_1 (надалі також відповідач/ ОСОБА_1 ,) про зменшення розміру аліментів на утримання дитини. 
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 26 березня 2026 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини - залишено без задоволення. 
31 березня 2026 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Василюка А. П. надійшло клопотання про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну допомогу, в якій представник відповідача просить стягнути з позивача ОСОБА_2 користь відповідача ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн.
Клопотання обґрунтоване тим, що остаточна сума вартості надання правової допомоги (адвокатських послуг), представництва у суді першої інстанції збільшилася із 20000,00 до 30000,00 гривень саме через процесуальну поведінку сторони позивача, що мало наслідком збільшення роботи адвоката відповідача, і як наслідок, збільшення витрат на правову допомогу. Так, судові засідання у справі було відкладено декілька разів за ініціативою сторони позивача. Також, у зв`язку із тим, що позивач неякісно сформував матеріали та доказову базу позовної заяви, він декілька разів долучав докази (уже після подання заяв по суті спору ), що мало наслідком додаткову роботу адвоката відповідача, з вивчення цих доказів, написання та надання усних пояснень для суду від сторони відповідача. Відтак, на момент подання орієнтовного розрахунку судових витрат, позивач не міг в повній мірі оцінити обсяг та вартість робіт по справі, що були значно збільшені через поведінку позивача. І ще стороною позивача розмір витрат на правову допомогу визначався із розрахунку, що участь адвоката в судових засіданнях відбуватиметься в режимі відеоконференції, проте у зв`язку із технічними причинами адвокат вимушений був брати участь в судових засіданнях в залі суду.
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду 06 квітня 2026 року заяву про ухвалення додаткового рішення у справі № 752/11554/25 передано головуючому судді Кирильчук І. А.
Відповідно до частин другої, третьої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Розгляд клопотання було призначено до розгляду на 08 квітня 2026 року на 12:00 год та за клопотанням представника позивача - адвоката Кононенко О. В. відкладено на 30 квітня 2026 року на 10:30 год.
У судове засідання з`явився представник відповідача - адвокат Василюк А. П., клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підтримав у повному обсязі, навівши аналогічні підстави, які зазначені ним у клопотанні.
У судове засідання представник позивача - адвокат Кононенко О. В. не з`явилася, про час і дату розгляду клопотання повідомлена в установленому законом порядку, будь-яких заяв та клопотань до суду не надіслала. 
Дослідивши матеріали справи, клопотання про стягнення судових витрат на правничу допомогу та вислухавши пояснення представника відповідача, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Згідно із статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);
3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Згідно із частиною першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. 
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до положень частини четвертої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».
Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).
Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, провадження
№ 61-22131св19 судом також зроблено висновок, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
У постанові від 28 грудня 2020 року в справі №640/18402/19 Верховний Суд зазначив, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.
Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката.
У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
На підтвердження понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, представником відповідача було надано до суду: договір №02/06-25 про надання правової допомоги від 02 червня 2025 року; ордер на надання правничої допомоги № 1912464; додаткові угоди до договору № 02/06/25 № 1 від 10 червня 2025 року, № 2 від 01 листопада 2025 року , № 3 від 01 березня 2026 року, № 4 від 27 березня 2026 року, акт № 01 від 27 березня 2026 року приймання-передачі правової допомоги (послуг) за договором №02/06-25 про надання правової допомоги.
В Акті № 01 від 27 березня 2026 року приймання-передачі правової допомоги (послуг) за договором №02/06-25 про надання правової допомоги зазначено перелік юридичних послуг, наданих адвокатом:
1)попередня усна консультація щодо позову - 2000,00 грн;
2)обрання та обґрунтування правової позиції - 2000,00 грн;
3)складання, узгодження та надсилання відзиву на позовну заяву - 6000,00 грн;
4)складання, узгодження та надсилання заперечення на відповідь на відзив - 4000,00 грн;
5)вивчення нових доказів, поданих стороною позивача, формування та аргументування позиції відповідача щодо них, подання та підготовка відповідних письмових пояснень - 3000,00 грн;
6)складання а надсилання адвокатського запиту до органу ДВС, складання та надсилання процесуальних заяв - 3000,00 грн; 
7)представництво в судовому засіданні - 10 000,00 грн. 
Так, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що дійсно між відповідачем та адвокатом склалися договірні відносини стосовно надання правової допомоги.
У той же час, суд вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката в загальному розмірі 30 000,00 грн не є співрозмірним та не відповідає критеріям розумності та справедливості.
Суд не вважає належним чином обґрунтованою суму компенсації витрат на правничу допомогу у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.
Оцінюючи надані з боку адвоката послуги, суд зазначає, що дана справа не є складною, сама позовна заява не є об`ємною, не потребувала значного часу та вивчення для формування правової позиції та складання процесуальних заяв (відзиву та заперечення на відповідь на відзив), де загальна вартість наданих послуг склала 30 000,00 грн, а тому суд вважає, що з боку виконавця робіт не потребувало значного часу для аналізу спірних правовідносин, вивчення судової практики та формування правової позиції.
Також суд враховує, що при розгляді справи по суті представником позивача - адвокатом Кононенко О. В. наводилися заперечення щодо розміру витрат на правовому допомогу, розмір якого було обумовлено представником відповідача, заявлялося клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу до 3000,00 грн з підстав порушення принципу неспівмірності наданих адвокатом відповідача послуг зі складністю цієї справи, витраченим часом, обсягом цих послуг, предметом позову.
Тому, ураховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та заперечень представника позивача щодо їх розміру, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 в рахунок компенсації понесених судових витрат на правничу допомогу 20 000,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 15, 133-134, 137, 141, 270 ЦПК України, суд,
у х в а л и в:
Доповнити рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26 березня 2026 року у справі № 752/11554/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 20 000,00 грн (двадцять тисяч гривень 00 копійок).
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Відомості про учасників справи:
Позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 . 
Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Повне рішення суду виготовлено 30 квітня 2026 року.

Суддя І. А. Кирильчук