РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року 	справа № 580/5445/26 	
	м. Черкаси 	

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді – Гайдаш В.А., 
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі – відповідач), в якому позивач просить:
- визнати таким, що не відповідає Конституції України та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не виплати ОСОБА_1 компенсацій за житлово - комунальні послуги згідно пільг передбачених Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області поновити ОСОБА_1 виплату компенсацій за житлово - комунальні послуги згідно пільг передбачених Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» з 01.01.2026 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є ветераном органів внутрішніх справ і пенсіонером МВС України, тому відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України від 24.03.1998 №203/98-ВР «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» позивач має право на знижку плати за користування житлом та плати за комунальні послуги.
Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 27.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Відповідач позов не визнав, надав до суду відзив, в якому вказав, що нарахування та виплата пільг на оплату житлово-комунальних послуг позивачу здійснювались до 30.04.2025 на дві особи. Зазначає, що п.7 Прикінцевих положень Закону України від 19.11.2024 №4059-IX «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та п.6 Прикінцевих положень Закону України від 03.12.2025 №4695-ІХ «Про Державний бюджет України на 2026 рік» встановлено, що пільги, передбачені Законом №203/98-ВР, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу. Вказує, що на виконання цих положень Кабінет Міністрів України прийняв відповідні постанови, якими доповнив Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 №389. Зазначає, що розмір доходу, до якого застосовується податкова соціальна пільга у 2026 році становить 4660,00 грн, а середньомісячний сукупний дохід позивача в розрахунку на одну особу становить 18223,45 грн, що перевищує вищезазначену величину. Враховуючи, що Законом №4059-IX не зупинено та не скасовано пільг, а Верховна Рада України делегувала Кабінету Міністрів України право визначати порядок та розміри соціальних виплат, тому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.
Дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що позивач є ветераном органів внутрішніх справ України та пенсіонером МВС України, який перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
08.04.2026 позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення з 01.01.2026 нарахування та виплати щомісячних сум соціальних пільг у грошовій формі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до п.6 ст.6 Закону №203/98-ВР.
Листом від 06.05.2026 №9994-9020/Щ-02/8-2300/26 відповідач повідомив позивача, що середньомісячний сукупний дохід позивача в розрахунку на одну особу становить 18223,45 грн, що перевищує величину доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у зв`язку з чим, відповідно до Закону №203/98-ВР, Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 №389, у позивача відсутнє право на отримання пільг на оплату житлово-комунальних послуг з 01.01.2026.
Вважаючи вищезазначені дії відповідача протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає, що в силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Згідно з приписами ст.22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Спеціальним законом, який визначає статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ та деяких інших осіб, а також основні засади державної політики щодо соціального захисту цих осіб та членів їхніх сімей, є Закон України від 24.03.1998 №203/98-ВР «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» (далі – Закон №203/98-ВР).
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону №203/98-ВР, ветеранам військової служби, органів внутрішніх справ, Національної поліції України, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України надаються пільги у вигляді 50-відсоткової знижки плати за користування житлом (квартирної плати) та плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги), користування квартирним телефоном ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України і членами їх сімей, які проживають разом з ними, в жилих будинках усіх форм власності в межах норм, передбачених законодавством, або 50-відсоткова знижка вартості палива, в тому числі рідкого, в межах норм, встановлених для продажу населенню для осіб, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 №107-VI (п. 82 розділу ІІ) ст. 7 Закону №203/98-ВР було доповнено новою частиною четвертою такого змісту: «Пільги, передбачені пунктами 6 та 11 статті 6 цього Закону, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України».
Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008 у справі про предмет та зміст закону про Державний бюджет України положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», у тому числі п.82 розділу ІІ, яким внесено зазначені зміни до ст.7 Закону №203/98-ВР, визнані неконституційними та такими, що втрачають чинність з дня ухвалення цього Рішення.
Статтею 7 Закону України від 19.11.2024 №4059-IX «Про Державний бюджет України на 2025 рік» (далі – Закон №4059-IX) у п. 7 його Прикінцевих положень, а також п. 6 Прикінцевих положень Закону України від 03.12.2025 №4695-ІХ «Про Державний бюджет України на 2026 рік» (далі – Закон №4695-ІХ) встановлено, що пільги у 2025 та 2026 роках відповідно, передбачені Законом №203/98-ВР, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу.
На виконання положень п. 6 Прикінцевих положень Закону №4695-ІХ Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 25.02.2026 №269 «Деякі питання реалізації пункту 6 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік», якою постанову Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 №389 «Про затвердження Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї» (далі – Порядок №389) доповнено пунктом, що встановлює для 2026 року умову надання пільг, передбачених п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону №203/98-ВР, у вигляді неперевищення розміру середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що право ветерана органів внутрішніх справ на 50-відсоткову знижку плати за користування житлом та плати за комунальні послуги визначене безпосередньо п.6 ч. 1 ст. 6 Закону №203/98-ВР і не поставлене цим Законом у залежність від розміру доходу пільговика чи його сім`ї. Умову про неперевищення середньомісячного сукупного доходу сім`ї для пільг, передбачених п. 6 ст. 6 Закону №203/98-ВР, було встановлено ч. 4 ст. 7 цього Закону, проте відповідні зміни визнані неконституційними Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008 і втратили чинність. Чинна редакція ст.7 Закону №203/98-ВР не містить умови щодо розміру доходу як підстави надання пільг, передбачених п. 6 ч. 1 ст. 6 цього Закону.
Спірне правове регулювання, на яке посилається відповідач, запроваджене Законом №4695-ІХ та постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 №269, якою внесено зміни до Порядку №389, по суті відтворює той підхід до визначення права на пільги залежно від розміру доходу, який раніше вже був визнаний неконституційним. Закон про Державний бюджет України не може скасовувати чи змінювати обсяг прав, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України, а постанова Кабінету Міністрів України як підзаконний нормативно-правовий акт не може звужувати обсяг права, наданого спеціальним законом.
Зазначені висновки узгоджуються з рішенням Верховного Суду у зразковій справі №440/11441/25 (провадження №Пз/990/15/25) від 11.02.2026, яким встановлено, що реалізація права на пільги ветеранам військової служби та деяким іншим особам щодо оплати житлово-комунальних послуг підлягає здійсненню на підставі спеціального Закону №203/98-ВР, який має пріоритет над Законом №4059-IX. За правовим підходом, сформованим Верховним Судом у вказаній зразковій справі, при конкуренції норм застосуванню підлягає правило пріоритетності норм спеціального закону (lex specialis), тобто Закону №203/98-ВР, а положення законів про Державний бюджет України вважаються загальними нормами (lex generalis); встановлення спеціальним законом права на пільги, надання чи реалізація якого не залежить від розміру середньомісячного сукупного доходу сім`ї, а наступне прийняття загальної норми про обмеження цього права за рахунок врахування доходу не змінюють пріоритетного значення спеціального закону.
Обставини зразкової справи №440/11441/25 та обставини справи, що розглядається, є подібними: в обох випадках позивачами є ветерани органів внутрішніх справ, яким відповідач не поновив виплату пільг на оплату житлово-комунальних послуг, передбачених п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону №203/98-ВР, з підстав перевищення розміру середньомісячного сукупного доходу сім`ї величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу. Відмінність полягає лише в тому, що у зразковій справі йшлося про поновлення виплати з 01.01.2025 на підставі Закону №4059-IX та внесених на його виконання змін до Порядку №389, а у цій справі – про поновлення виплати з 01.01.2026 на підставі Закону №4695-ІХ та внесених на його виконання постановою від 25.02.2026 №269 змін до Порядку №389. Така відмінність не впливає на застосування сформованого Верховним Судом правового висновку, оскільки правове регулювання та правова природа спірних правовідносин є тотожними.
Суд відхиляє посилання відповідача на те, що Законом №4059-IX не зупинено та не скасовано пільг, передбачених п.6 ч.1 ст.6 Закону №203/98-ВР. Запровадження умови про неперевищення середньомісячного сукупного доходу сім`ї як підстави надання пільги фактично обмежує обсяг права, наданого спеціальним законом, а тому за наслідками застосування правила пріоритетності норм спеціального закону таке регулювання не може бути підставою для відмови позивачу у поновленні виплати пільг.
Крім того, посилання відповідача на те, що Верховна Рада України делегувала Кабінету Міністрів України право встановлювати порядок та визначати розміри соціальних виплат, не спростовує висновків суду, оскільки делегування Кабінету Міністрів України права визначати порядок надання пільг не охоплює права обмежувати чи звужувати обсяг права на пільги, встановленого спеціальним законом, шляхом запровадження додаткової умови щодо розміру доходу.
Висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 14.05.2025 у справі №440/14216/23, та Верховного Суду у постанові від 18.06.2025 у справі №600/7719/23, на які посилається відповідач, не є релевантними для обставин справи, що розглядається, оскільки стосуються повноважень Кабінету Міністрів України з визначення порядку та розмірів окремих соціальних виплат, що фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, а не правомірності обмеження обсягу права на пільги, встановленого спеціальним законом, залежно від розміру доходу пільговика.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить висновку, що право позивача на пільги на оплату житлово-комунальних послуг, передбачені п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону №203/98-ВР, не залежить від розміру середньомісячного сукупного доходу його сім`ї, а тому невчинення відповідачем дій з поновлення позивачу виплати таких пільг з 01.01.2026 є протиправною бездіяльністю, що не відповідає визначеним у ч.2 ст.2 КАС України критеріям поведінки суб`єкта владних повноважень.
За таких обставин, Черкаський окружний адміністративний суд, за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до повного задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 139 КАС України понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст. 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не поновлення ОСОБА_2 виплати соціальних пільг у грошовій формі на оплату житлово-комунальних послуг з 01.01.2026.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області поновити ОСОБА_2 з 01.01.2026 виплату соціальних пільг у грошовій формі на оплату житлово-комунальних послуг, передбачених п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України від 24.03.1998 №203/98-ВР «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір у сумі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 коп.
Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя 	Віталіна ГАЙДАШ