ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/4541/25      Головуючий І-ї інстанції – Ткаченко О.А.
Провадження № 33/818/486/26     
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП 

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
28 квітня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі: 
головуючого судді     Гєрцика Р.В.
секретаря судового засідання   Кірчу А.О. 

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16 жовтня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 –

УСТАНОВИВ:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Згідно постанови судді, 24.06.2025 року о 15 год. 23 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем «АЗЛК 21412», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул.Кооперативній, м.Лозова, Харківської області, у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9а ПДР України. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням газоаналізатора «Drager Alcotest 6810», та склав 1,58 проміле.
Постановою судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження та постанову судді скасувати як необґрунтовану та незаконну, таку, що не відповідає фактичним обставинам справи, винести нову постанову, якою провадження у справі щодо нього закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. Також, просить розгляд справи провести у його відсутність.
В обгрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження посилається на те, що у судовому засіданні 16.10.2025 року він не мав можливості прийняти участь, копію оскаржуваного рішення отримав лише 20.11.2025 року.
В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що співробітники поліції не проінформували його про порядок проведення огляду, не надали сертифікат про повірку технічного засобу, за допомогою якого здійснювався огляд, акт огляду був складений вже після оформлення протоколу. Також, поліцейськими йому не було вручено направлення на проведення медичного огляду у лікарні, та не роз`яснені його права, передбачені ст.268 КУпАП.
Також, матеріали справи не містять інформації щодо відсторонення його від права керування ТЗ, не надано можливості ознайомитись із складеним протоколом.
Крім того, йому не було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у лікарні, а роздруківка технічного засобу з результатами проведеного огляду на місці зупинки містить дописи, зроблені ручкою, та не містить повної інформації що до його результатів.
Мотиви суду
ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи (довідка про доставку судової повістки-повідомлення, а.с.40), до апеляційного суду не з`явився, та в поданій ним апеляційній скарзі просив провести судовий розгляд у його відсутність.
За таких обставин, суд вважає можливим провести апеляційний розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 в межах доводів і вимог поданої апеляційної скарги та за наявними у справі відомостями, що також узгоджується з КУпАП.
Перевіряючи доводи, викладені ОСОБА_1 у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16 жовтня 2025 року, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. 
Як убачається з матеріалів справи, 16.10.2025 року у судовому засіданні, коли було постановлено оскаржуване рішення, ОСОБА_1 не був присутній, як і його захисник – адвокат Остапенко С.Ю., яка також до суду не з`явилась, водночас, подала свої письмові заперечення на протокол, які були враховані судом першої інстанції при винесення постанови.
Водночас, попередні судові засідання, призначені районним судом на 15.07.2025 року, на 18.09.2025 року, на 07.10.2025 року були відкладені за клопотаннями захисника. (а.с. 14, 17, 18)
Про час та місце розгляду справи ОСОБА_1 був повідомлений судом тільки про судове засідання, призначене на 15.07.2025 року шляхом направленні йому судової повістки на його поштову адресу, яку він отримав 03.07.2025 року. (а.с.13) Будь-яких інших сповіщень ОСОБА_1 про судові засідання, призначені на 18.09.2025 року, на 07.10.2025 року та на 16.10.2025 року матеріали справи не містять.
Відповідно до вимог ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Згідно з частиною 1 статті 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, у ній зазначаються дата і місце розгляду справи.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 278 КУпАП орган (посадова особа) під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання, зокрема, щодо того, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.
ЄСПЛ у рішенні від 8 листопада 2018 року у справі «Созонов та інші проти України» зазначив, що на національні суди покладено обов`язок з`ясувати, чи було отримано сторонами завчасно судові повістки або інші документи, та за необхідності зафіксувати таку інформацію в тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні, йдеться в постанові Великої Палати.
Подані захисником клопотання про відкладення судових засідань, а також письмові заперечення, у свою чергу, свідчать про її обізнаність про час та місце судового розгляду, однак, не свідчать про обізнаність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тобто, самого ОСОБА_1 .
Копію оскаржуваного судового рішення, згідно супровідного листа, була направлено ОСОБА_1 поштою 21.10.2025 року. Водночас, матеріали справи не містять даних щодо отримання ним (чи не отримання) вказаного поштового відправлення.
Таким чином, враховуючи, що доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження про поважність причин пропуску строку не спростовуються матеріалами справи, клопотання підлягає задоволенню.
Разом із тим, суд першої інстанції, в порушення вимог ст.268 КУпАП, не переконався про наявність даних про своєчасне сповіщення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про місце та час розгляду справи та провів розгляд справи без участі ОСОБА_1 , чим допустив спрощений підхід під час судового розгляду.
На думку суду апеляційної інстанції, вищенаведене є порушенням не тільки процесуального закону, а й вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо забезпечення рівності та змагальності сторін, що випливає із практики Європейського Суду з прав людини ( Рішення у справах «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява № 7460/03),«Гурепка проти України» від 08 липня 2010 року (заява № 38789/04) «Лучанінова проти України» від 09 вересня 2011 року (заява №16347/02) та ін.) Зокрема, у справі «Гурепка проти України», заявник за аналогічних обставин стверджував, що його було позбавлено можливості особисто брати участь у розгляді своєї справи. Суд у цій справі нагадував, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
З урахуванням цього слід визнати, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості реалізувати в суді свої права, передбачені ст.268 КУпАП, якими наділена особа, що притягається до адміністративної відповідальності.
За таких обставин апеляційний суд вбачає підстави для часткового задоволення вимог апеляційної скарги та скасування постанови судді з підстав не повідомлення ОСОБА_1 належним чином про час та місце розгляду справи та істотного порушення його процесуальних прав, відповідно до ст.268 КУпАП.
Разом з цим, розглядаючи справу стосовноОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд дійшов висновку, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення.
Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 2.9а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення вимог пункту 2.9. (а) ПДР України передбачена ст.130 КУпАП. 
Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Як встановлено апеляційним судом, 24.06.2025 року о 15 год. 23 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем «АЗЛК 21412», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул.Кооперативній, м.Лозова, Харківської області, у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням газоаналізатора «Drager Alcotest 6810», та склав 1,58 проміле.
Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 371593 від 24.06.2025 року.
До того ж, факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , крім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме:
- оглянутими відомостями відеозапису із нагрудної камери інспектора патрульної поліції, які беззаперечно доводять зазначені в протоколі подію та обставини правопорушення з боку водія ОСОБА_1 ;
- результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6810, тест №511, від 24.06.2025 року, згідно з яким ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат огляду – 1,58 проміле;
- копією свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № П 51 QM 0983 257 24, чинного до 18.11.2025 року, відповідно до якого газоаналізатор для контролю вмісту алкоголю у видихуваному повітрі «Алкотест 6810», зав.№ ARCE-0174, за результатами повірки відповідає вимогам ДТСУ 8950:2019 Метрологія. Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та видихуваному повітрі. Методика повірки. Розділ експлуатаційної документації;
- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №5060330 від 24.06.2025 року за ч.1 ст.136 КУпАП, згідно якої 24.06.2025 року о 15 год. 23 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем «АЗЛК 21412», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул.Кооперативній, м.Лозова, Харківської області, не маючи при собі посвідчення водія. Причина зупинки – включив показчик повороту ліворуч, а повернув праворуч;
- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 24.06.2025 року, згідно яких 24.06.2025 року близько 15 год 20 хв. його зупинили співробітники поліції по вул.Кооперативній, м.Лозова, Харківської області, за порушення вимог ПДР. Через деяий час поліцейські повідомили йому, що у нього наявні ознаки алкогольного сп`яніння, на що він зазначив, що хворіє, у зв`язку із чим приймає ліки на спиртовій основі;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого вбачається, що огляд ОСОБА_1 за допомого газоаналізатора Drager Alcotest 6810 був проведений у зв`язку з виявленими у нього ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова; результат огляду позитивний, 1,58 проміле, з яким ОСОБА_1 погодився
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оформлене 24.06.2025 року, відповідно до якого у результаті огляду, проведеного поліцейським, у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова; огляд у КНП «Лозівська ТМО» не проводився у зв`язку зі згодою водія ОСОБА_1 з результатами огляду, проведеного на місці за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6810, результат якого склав 1,58 проміле.
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Апеляційний суд приймає до уваги, що ОСОБА_1 не спростовується сам факт керування ним транспортним засобом та його зупинка співробітниками поліції за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.
Як убачається з наявного відеозапису, ОСОБА_1 був зупинений співробітниками поліції за порушення ним вимог ПДР, а саме за те, що під час руху включив покажчик повороту ліворуч, а фактично повернув праворуч, про що йому було повідомлено. Крім того, в процесі спілкування було встановлено, що ОСОБА_1 не мав при собі посвідчення водія, у зв`язку із чим щодо нього було складено відповідну постанову за ч.1 ст.126 КУпАП, копію якої долучено до матеріалів судового провадження. Також, поліцейськими було виявлено у водія ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти відповідний огляд у встановленому законом порядку, на що ОСОБА_1 зазначив, що нікуди не поїде, так як хворіє на астму та приймає ліки, які містять спирт. Інспектор поліції пояснив, що він може пройти огляд на місці, а за відмову від його проходження буде складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП. ОСОБА_1 тривалий час сперечався з поліцейськими, намагався залишити місце події, але був зупинений співробітниками поліції та попереджений про можливість застосування до нього спецзасобів (кайданок). Врешті, чоловік погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер Алкотест. Результат виявився позитивним та склав 1,58 проміле, з яким ОСОБА_1 , тривалий час вагаючись, погодився. При цьому, інспектором патрульної поліції останньому було роз`яснено, що у разі його незгоди з результатом Драгера та відмовою їхати до лікарні (так як ОСОБА_1 продовжував наполягати, що нікуди їхати не буде) відносно нього все одно буде складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП, але за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Таким чином, зважаючи на дані відеозапису з бодікамер поліції, слід зазначити, що доводи апелянта про те, що поліцейські не проінформували його про порядок проведення огляду та не запропонували пройти огляд у медичному закладі, є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 самостійно відмовився від можливості пройти такий огляд у медичній установі та погодився з результатами огляду, проведеного на місці за допомогою газоаналізатора.
При цьому, і результати проведеного огляду, і акт огляду підписані ОСОБА_1 власноруч та без будь-яких зауважень. (а.с.6, 7)
Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що йому не був наданий сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки є недоречними, оскільки відповідно до ч. 5 розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки надається особі, яка проходить огляд на її вимогу, а такої вимоги, як вбачається з відеозапису ОСОБА_1 не висловлював.
Водночас, копія свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки долучена до матеріалів судового провадження. (а.с. 3)
Крім того, щодо доводів апелянта про ненадання працівником патрульної поліції йому письмового направлення для огляду на стан алкогольного сп?яніння у медичному закладі, слід зауважити, що відповідно до ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, не передбачено вручення водію письмового направлення для огляду на стан сп`яніння.
Посилання апелянта на те, що йому не були роз`яснені його права, передбачені ст.268 КУпАП, також не є слушними та спростовуються зібраним матеріалами, зокрема, даними протоколу про адміністративне правопорушення та його власними письмовими поясненнями, наданими на окремому аркуші, відповідно до яких ОСОБА_1 були роз`яснені його права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було надано можливості ознайомитись із складеним протоколом, також є неспроможними, оскільки складений щодо нього протокол підписаний ним власноруч, без зауважень, останній отримав його копію, а також скористався своїм правом та надав власні письмові пояснення по суті інкримінованого йому правопорушення.
Аргументи ОСОБА_1 про те, що матеріали справи не містять інформації щодо відсторонення його від права керування ТЗ, жодним чином не свідчать про відсутність в його діях порушення вимог п.2.9а ПДРУ, який забороняє водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Разом із цим, належить взяти до уваги те, що відповідно до ст.267 КУпАП, дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.
Однак, як було встановлено, дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку, передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися. Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.
За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Законодавство України передбачає сувору заборону водіям керувати транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння.
Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Так, керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.
Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Апеляційний суд враховує характер вчиненого  ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників та приходить до висновку про необхідність застосування до нього виду адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, 
Зазначений вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень, та відповідає вимогам ст.23, 33 КУпАП.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатні відомості щодо порушення ОСОБА_1 п.2.9а Правил дорожнього руху, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та його винуватості.
За таких обставин, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції допустив неправильне застосування норми процесуального права, з ухваленням нової постанови про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП 
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргуОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_1 скасувати та винести нову постанову.
Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень (сімнадцять тисяч гривень) (Отримувач коштів: УК у Печер.р-ні/Печерс.р-н/21081100, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача:  UA118999980313090106000026007, Код класифікації доходів бюджету: 21081100, Призначення платежу *;101;_________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Штраф (як засіб процесуального примусу) накладений на ___________ (ПІБ чи назва установи, організації з якої стягується штраф), за рішенням №_/_/__) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 коп. (шістдесят копійок) (Отримувач коштів; ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, Банк отримувача: Казначейство України, Рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106. Призначення платежу 101 __________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, стягнутий з ___________ (ПІБ чи назва установи, організації з якої стягується судовий збір) на користь держави, за рішенням №_/_/__(номер рішення про стягнення судового збору) )
Роз`яснитиОСОБА_1 , що штраф повинен бути сплачений не пізніше як через 15 днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніше як через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати штрафу у визначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик