ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
04 травня 2026 року м. Житомир справа № 240/22970/25
категорія 112030500
Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Звягельської міської ради про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:
До Житомирського адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 із позовом до Управління соціального захисту населення Звягельської міської ради, в якому просить:
- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Звягельської міської ради щодо відмови у наданні посвідчення інваліда війни;
- зобов`язати Управління соціального захисту населення Звягельської міської ради вчинити дії по наданню посвідчення інваліда війни 2 групи.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив військову службу та під час виконання обов`язків військової служби отримав захворювання. Відповідно до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №589665 від 21.04.2022 позивачу вже встановлена II група інвалідності до 20.04.2025, захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби. На звернення щодо надання йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідачем відмовлено у надані такого статусу, що і стало підставою для подання цього адміністративного позову.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 03.10.2025 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).
09.05.2024 через систему "Електронний суд" від Управління соціального захисту населення Звягельської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначає, що захворювання позивача виникло під час проходження військової служби, але не пов`язане з виконанням бойових завдань або захистом Батьківщини, а тому не може бути підставою для встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.
У відповідності до положень ч. 5 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами із прийняттям рішення відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 (далі - позивач) проходив військову службу у Збройних Силах України.
Згідно витягу із наказу командира 8 армійського корпусу (по особовому складу) №30-пм від 22.06.2010 позивача звільнено з військової служби у запас за п. "б" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ №589665 позивачу з 20.04.2022 встановлено ІІ групу інвалідності та встановлено, що захворювання, отримане під час проходження військової служби, строком дії до 20.04.2025.
30.04.2025 позивач пройшов черговий огляд та відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №182/25/88/Р від 30.04.2025 позивачу встановлена ІІ група інвалідності з причини інвалідності - поранення (контузії, травми, каліцтва), захворювання або інші ушкодження здоров`я, одержані під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, поліції, СБУ, інших військових формувань, строком дії до 20.04.2028.
В подальшому, позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Звягельської міської ради із заявою про видачу посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи відповідно до вимог ч. 1 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Однак, листом від 12.09.2025 за №1387 Управлінням соціального захисту населення Звягельської міської ради повідомлено позивача, що враховуючи подані позивачем документи, а саме: «витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи» від 30.04.2025 №182/25/88/Р в розділі 17.1.10. причинний зв`язок інвалідності зазначено: поранення (контузія, травма, каліцтва), захворювання або інші ушкодження здоров`я, одержані під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, поліції, СБУ, інших військових формувань, відсутні правові підстави для встановлення статусу «особа з інвалідністю внаслідок війни» відповідно до п.1 ч.1 ст.7 та п.1 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3552 - XII від 22.10.1993.
Позивач, вважаючи, що йому протиправно відмовлено у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон №3551-XII) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
Порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни визначається Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року № 302 (далі - Порядок № 302, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 2 Положення №302 визначено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.
Абзацом третім пункту 3 Положення №302 встановлено, що особам з інвалідністю внаслідок війни (стаття 7 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» та нагрудний знак «Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни».
За змістом абзацу 2 пункту 7 Положення №302 встановлено, що «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім`ї загиблого» видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.
Відповідно пункту 10 Положення №302 «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.
Особам з інвалідністю внаслідок війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.
З аналізу вищезазначених положень вбачається, що посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тому у разі закінчення терміну дії посвідчення та продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності, вклеюванню нового бланку із відповідними записами, передує встановлення того, чи особа має право на статус ветерана війни.
З матеріалів справи встановлено, що підставою для відмови позивачу у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни слугували висновки відповідача про те, що інвалідність позивача не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби в контексті статей 4, 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (під час воєнних дій), тому позивач не може вважатися інвалідом війни (особою з інвалідністю внаслідок війни).
Відповідно до ст. 4 Закону №3551 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Згідно ст. 7 Закону № 3551 визначено осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни.
Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 7 Закону № 3551 до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону №3551 до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать військовослужбовці, особи вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.
З системного аналізу вимог статей 4, 7 Закону №3551 встановлено, що віднесення особи до особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до статті 7 Закону №3551 безпосередньо пов`язане з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 цього Закону, згідно з частиною першою якої ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
Таким чином, визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до «осіб з інвалідністю внаслідок війни», є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. У цьому контексті положення ст. 7 Закону №3551 необхідно тлумачити таким чином, що підставою для визнання особи особою з інвалідністю внаслідок війни, у тому числі отриманої під час виконання інших обов`язків військової служби, є факт участі особи у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
Визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з проходженням військової служби або виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) проводиться військово-лікарськими комісіями (далі - ВЛК) відповідно до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402, зареєстрованим Міністерством юстиції 17.11.2008 за №1109/15800 (далі - Положення).
Постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення (травми, контузії, каліцтва) приймаються, зокрема, у формулюваннях: «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» (підпункт «а» пункту 21.5 розділу II Положення) або «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» (підпункт «г» пункту 21.5 розділу II Положення) - якщо військовослужбовець одержав поранення (травму, контузію, каліцтво або захворювання) під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії та флоту, у роки Громадянської війни, Другої світової війни, участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Другої світової війни, при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу, корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угрупувань, а також під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
«Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії», - якщо захворювання виникло, поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане в період перебування в країнах, де велись бойові дії (Перелік таких країн затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.94 №63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), і військовослужбовець визнаний учасником бойових дій (підпункт «г» пункту 21.5 розділу ІІ Положення).
Якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане (крім випадків протиправного діяння) у разі фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби в частинах, які входили до складу діючої армії, постанови ВЛК приймаються у формулюванні: «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби» (підпункт «б» пункту 21.5 розділу ІІ Положення).
Проте, як встановлено із матеріалів справи, згідно витягу із наказу командира 8 армійського корпусу (по особовому складу) №30-пм від 22.06.2010 позивача звільнено з військової служби у запас за п. "б" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ №589665 позивачу з 20.04.2022 встановлено ІІ групу інвалідності та встановлено, що захворювання, отримане під час проходження військової служби, строком дії до 20.04.2025.
30.04.2025 позивач пройшов черговий огляд та відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №182/25/88/Р від 30.04.2025 позивачу встановлена ІІ група інвалідності з причиною інвалідності - поранення (контузії, травми, каліцтва), захворювання або інші ушкодження здоров`я, одержані під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, поліції, СБУ, інших військових формувань, строком дії до 20.04.2028.
Тобто, відповідно до зазначеного, причинний зв`язок інвалідності позивача свідчить про захворювання, отримане під час проходження військової служби в частині, яка не входила до складу діючої армії.
Таким чином, оскільки захворювання, яке отримав позивач та внаслідок якого встановлено інвалідність, не пов`язане із участю позивача у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для надання позивачу статуту особи з інвалідністю внаслідок війни.
При цьому суд враховує висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02 квітня 2021 року у справі № 540/9350/18, від 18 листопада 2020 року у справі №1140/2362/18 та від 30 вересня 2019 року у справі №824/32/19, які відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов необґрунтований, тому у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 177, 241-245, 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління соціального захисту населення Звягельської міської ради (вул. Шевченка, 20, м. Звягель, Звягельський р-н, Житомирська обл., 11701, ЄДРПОУ 03192773) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Майстренко

04.05.26