П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/7222/25	

Головуючий в 1 інстанції: Бойко О. Я.
Час і місце ухвалення: м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого - Лук`янчук О.В.
суддів - Бітова А. І.
- Ступакової І. Г. 

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одеса адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Овідіопольського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання оформити та видати паспорт громадянина України

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Овідіопольського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому просила:
Визнати протиправним та скасувати рішення від 26.04.2022 року про відмову в оформленні та видачі паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_2 , затверджене начальником Овідіопольського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області.
Визнати протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Овідіопольського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в обміні паспорта громадянина України в зв`язку зі зміною дошлюбного прізвища громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на шлюбне прізвище " ОСОБА_3 " та зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Овідіопольського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області оформити та видати паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в с. Джрвеж, Абовянського району, Вірменія, РНОКПП НОМЕР_1 . 
Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що у зв`язку зі зміною прізвища після реєстрації шлюбу позивачка 10.02.2022 року звернулася до відділу ЦНАП Таїровської СР Овідіопольського району Одеської області з питання обміну паспорта громадянина України в зв`язку зі зміною прізвища. Після початку повномасштабного вторгнення позивачка виїхала за межі України. Лише 22.01.2025 року вона отримала особисто лист № 5140/24 від Овідіопольського відділу Державної міграційної служби України в Одеській області щодо відмови в оформленні паспорта громадянина України. В зв`язку з відсутністю в цьому листі обґрунтування відмови в оформленні паспорта громадянина України на адресу Овідіопольського відділу Головного управління ДМС в Одеській області було направлено адвокатський запит від 31.01.2025 року. Згідно відповіді на адвокатський запит № 9/5140.1-25/5140/53-25 від 12.02.2025 року вбачається, що паспорт громадянки України на ім`я ОСОБА_2 було анульовано, а заявниці відмовлено в оформленні паспорта громадянки України в зв`язку з тим, що дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану заявником інформацію. Позивачка вважає відмову Головного управління ДМС в Одеській області в особі Овідіопольського відділу Головного управління ДМС в Одеській області в оформленні паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_1 в зв`язку зі зміною прізвища при реєстрації шлюбу з " ОСОБА_5 " на " ОСОБА_3 " - протиправною, також вважає протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень щодо невидачі паспорта громадянина України, в зв`язку з чим вимушена звернутися до суду.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасувати рішення від 26.04.2022 року про відмову в оформленні та видачі паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_2 , затверджене начальником Овідіопольського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області.
Визнано протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Овідіопольського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в обміні паспорта громадянина України в зв`язку зі зміною дошлюбного прізвища громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на шлюбне прізвище " ОСОБА_3 ".
Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Овідіопольського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області оформити та видати паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в с. Джрвеж, Абовянського району, Вірменія, РНОКПП НОМЕР_1 .
Стягнуто з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Овідіопольського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1938 (одна тисяча дев`ятсот тридцять вісім) грн. 20 коп.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області, подало апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт зазначає, що Овідіопольським відділом у відповідності до вимог Порядку № 302 проведено перевірки, за наслідками яких 26.04.2022 прийнято рішення про відмову в оформленні та видачі паспорта громадянина України на підставі п.п. 3 п. 100 Порядку № 302, оскільки дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави, органів місцевого самоврядування або підприємств, установ та організацій, не підтверджують надану заявником інформацію, а саме набуття громадянства України.
Крім того, вказує, що задовольнивши вимогу про зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України Одеській області в особі Овідіопольського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області оформити та видати паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_4 , суд першої інстанції перебрав на себе повноваження державного органу виконавчої влади.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася в Республіці Вірменія. 
В дитинстві разом з батьками прибула до України (приблизно 1990 - 1995 роки). 
Батько ОСОБА_6 набув громадянства України та отримав паспорт громадянина України. 
Першого липня 2005 року ОСОБА_2 отримала паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданий Саратським РВ УМВС України в Одеській області. 
16 січня 2006 року ОСОБА_2 отримала паспорт громадянина України для виїзду закордон НОМЕР_3 , виданий органом 5100 України. 
15 жовтня 2005 року ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_7 , який рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 16.06.2016 року було розірвано. 
За період шлюбу у ОСОБА_2 народилося троє дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Батьками дітей зазначені - ОСОБА_7 (громадянин України) та ОСОБА_2 (громадянка України). Діти позивачки також є громадянами України.
ОСОБА_2 має посвідчення багатодітної матері виданого 14.05.2019 року Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради, має у власності земельну ділянку, квартиру та зареєстрована як приватний підприємець та сплачує податки.
28 січня 2022 року ОСОБА_2 повторно уклала шлюб з ОСОБА_7 . 
Чоловік позивачки ОСОБА_7 перебуває на військовій службі в ЗСУ за мобілізацією, що підтверджується довідкою №107 від 13.02.2025 року, виданої Військовою частиною НОМЕР_4 . 
У зв`язку зі зміною прізвища після реєстрації шлюбу позивачка 10.02.2022 року звернулася до відділу ЦНАП Таїровської СР Овідіопольського району Одеської області з питання обміну паспорта громадянина України в зв`язку зі зміною прізвища. 
Після початку повномасштабного вторгнення позивачка виїхала за межі України. 
Лише 22.01.2025 року вона отримала особисто лист № 5140/24 від Овідіопольського відділу Державної міграційної служби України в Одеській області щодо відмови в оформленні паспорта громадянина України. 
В зв`язку з відсутністю в цьому листі обґрунтування відмови в оформленні паспорта громадянина України на адресу Овідіопольського відділу Головного управління ДМС в Одеській області було направлено адвокатський запит від 31.01.2025 року. 
Згідно відповіді на адвокатський запит № 9/5140.1-25/5140/53-25 від 12.02.2025 року вбачається, що паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_2 було анульовано, а заявниці відмовлено в оформленні паспорта громадянина України в зв`язку зі зміною прізвища при реєстрації шлюбу в зв`язку з тим, що дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану заявником інформацію. 
Позивач вважає відмову Головного управління ДМС в Одеській області в особі Овідіопольського відділу Головного управління ДМС в Одеській області в оформленні паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_1 в зв`язку зі зміною прізвища при реєстрації шлюбу з " ОСОБА_5 " на " ОСОБА_3 " - протиправною, також вважає протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень щодо невидачі паспорта громадянина України, в зв`язку з чим вимушена звернутися до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відмова відповідача в обміні паспорту позивачу є протиправною, оскільки заявниця для обміну паспорту громадянина України в зв`язку зі зміною прізвища при реєстрації шлюбу подала всі необхідні документи. 
При цьому враховуючи, що у спірних правовідносинах відповідач відмовив позивачці в оформленні паспорта громадянина України за відсутності законодавчо визначених підстав, та такою відмовою порушуються основоположні права позивача, обмежується його право на отримання документів, необхідних для вільного пересування та існування в суспільстві, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивачки є зобов`язання відповідача оформити та видати позивачу паспорт громадянина України.
Колегія суддів надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції з урахуванням доводів апелянта виходить з наступного. 
Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб безпосередньо визначає Закон України «Про громадянство України».
Так, як визначено приписами ст.1 Закону України «Про громадянство України», громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках.
Згідно зі ст. 3 Закону України "Про громадянство" № 2235-III від 18.01.2001 року (чинний на час отримання паспорта громадянина України) громадянами України є: 
1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 
2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;
3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", а також діти таких осіб, які прибули разом з батьками в Україну, якщо на момент прибуття в Україну вони не досягли повноліття; 
4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.
Відповідно до пункту 1 статті 5 Закону України «Про громадянство України» документом, що підтверджує громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України.
Як передбачено приписами ст.6 цього ж Закону, громадянство України також набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.
Як слідує зі змісту положень ст.24 Закону України «Про громадянство України», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, здійснює повноваження щодо, зокрема, видання особам, які набули громадянство України, паспортів громадянина України, тимчасових посвідчень громадянина України, довідок про реєстрацію особи громадянином України.
З 06 грудня 2012 року набрав чинності Закон № 5492-VI, яким визначено правові та організаційні засади видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.
Частиною першою статті 4 Закону № 5492-VI установлено, що Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.
Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.
Відповідно до частини першої статті 10 Закону № 5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних». У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.
Згідно зі статтею 13 Закону № 5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються, зокрема, на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: паспорт громадянина України.
Абзацом 2 частини другої статті 21 Закону № 5492-VI передбачено, що оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Наказом МВС України від 17.08.1994 №316 затверджено Інструкцію щодо правил та порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України (далі Інструкція №316), яка діяла на час документування позивачки паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 01.07.2005 року Саратським РВ УМВС України в Одеській області.
Згідно пунктів 1,2 Розділу І «Загальні положення» Положення, паспорт громадянина України с документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України, видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.
Згідно з п. 6 Інструкції № 316 видача громадянам паспортів проводиться на підставі свідоцтва про народження. При відсутності в органах реєстрації актів громадського стану актових записів про реєстрацію народження паспорти громадянам віком понад 16 років можуть бути видані на підставі одного з таких документів, що підтверджують час і місце народження, зокрема, довідки про прийняття до громадянства України.
Пунктом 21 Інструкції № 316 передбачено, що іноземцям і особам без громадянства, які прийняті до громадянства України, паспорти видаються за місцем проживання на підставі довідок ВВІР Управлінь (відділів) паспортної, реєстраційної та міграційної роботи головних управлінь МВС України в Автономній Республіці Крим, м. Києві та Київській області, управлінь МВС України в областях і м. Севастополі. У розділі "Службові відмітки" заяв форми N 1 вказується, коли, яким рішенням дані особи прийняті до громадянства України та з якого громадянства (підданства). Наприклад: "Прийнятий до громадянства України з громадянства Республіки Польща Указом Президента України від 15.12.94 р., протокол № 17".
У заявах форми № 1 на паспорти, видані в порядку обміну, відомості про прийняття до громадянства України можна вказувати зі слів заявника.

Для розуміння чи набував позивач статусу громадянина України відповідачу потрібно врахувати норми законодавство про громадянство України у період видачі паспорту позивачу зразка 1994 року. Закон України «Про громадянство України» від 08.10.1991 № 1636-ХІІ (далі Закон № 1636, в редакції від 08.10.1991 (із врахуванням змін) до 09.12.1994).
Так, з матеріалів справи вбачається, що у заявниці наявне свідоцтво про її народження, видане 16.12.1986 року РАЦС Сільради Джрвежа Абовянського району Вірменії. 
Точний рік прибуття на територію України з Вірменії позивачка не пам`ятає через малолітній вік переїзду з Вірменії до України. 
Однак, їй відомо, що її батько мав громадянство України та паспорт громадянина України на час отримання нею паспорта громадянина України в 2005 році, на підтвердження чого надано копію паспорта громадянина України ОСОБА_6 (батька ОСОБА_2 ) серія НОМЕР_5 , виданого Погребищенським РВ УМВС України у Вінницькій області від 30.12.2000 року.
Так, колегія суддів звертає увагу, що видачі документу, який посвідчує особу громадянина України, передувало подання позивачем (його представником) відповідних документів та проведення суб`єктом владних повноважень їх перевірки. Жодних зауважень до документів та порядку їх надання в уповноваженого органу не було.
За результатами розгляду вказаної заяви позивача та поданих ним документів, після здійснення відповідної перевірки, Саратським РВ УМВС України в Одеській області, ОСОБА_2 було видано паспорт НОМЕР_2 .
При цьому, будь-яких доказів, що вказаний паспорт був отриманий позивачем не на законних підставах матеріали справи не містять.
Відсутність в органах Державної міграційної служби України інформації та/або записів, та/або наданих в 2005 році документів при оформленні паспорта громадянина України позивачкою - не свідчить та не може свідчити про протиправність дій з її боку, адже паспорт громадянина України їй було видано органами Міністерства внутрішніх справ України на підставі пред`явлених нею документів та з 2005 року жодних рішень суб`єктів владних повноважень або ж претензій чи питань щодо неправомірності видачі паспорта - на адресу позивачки не надходило. 
Наявність громадянства України додатково підтверджується й виданим позивачці паспортом громадянина України для виїзду закордон в 2006 році, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що належність до громадянства України позивачки було підтверджено.
Що стосується відмови у обміні паспорту громадянина України, то колегія суддів зазначає наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року затверджено Порядок № 302, пунктом 1 якого (у редакції, чинній на момент подання позивачем документів на обмін паспорта) визначено, що паспорт громадянина України (далі - паспорт) є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України на території України.
Як передбачено приписами п.п.19,20 даного Порядку №302, документи для оформлення (у т.ч. замість втраченого або викраденого), обміну паспорта подаються до Центрів надання адміністративних послуг Державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, і його відокремлених підрозділів, територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС. Документи для оформлення (у т.ч. замість втраченого або викраденого), обміну паспорта подаються особою або її законним представником/уповноваженою особою до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта за зареєстрованим місцем проживання особи. Документи для оформлення замість втраченого або викраденого, обміну паспорта, який було оформлено із застосуванням засобів Реєстру, можуть подаватися заявником до будь-якого територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта.
Так, згідно із п.69 цього Порядку №302, заявник подає для обміну паспорта такі документи: 1) паспорт, що підлягає обміну; 2) документи, що підтверджують обставини, у зв`язку з якими паспорт підлягає обміну (крім випадків, передбачених пп.4,6 п.6 цього Порядку); 3) посвідчення про взяття на облік бездомних осіб (для бездомних осіб); 4) довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб); 5) документ, що посвідчує особу законного представника/уповноваженої особи, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника/уповноваженої особи; 6) документи, що підтверджують сплату адміністративного збору, або оригінал документа про звільнення від його сплати. Оригінал документа про звільнення від сплати адміністративного збору повертається заявнику, а до заяви-анкети додається його копія, засвідчена працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта шляхом проставлення відмітки "Згідно з оригіналом" та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів та дати; 7) документи, що підтверджують відомості для внесення додаткової змінної інформації до безконтактного електронного носія та у паспорт (за наявності таких документів): про місце проживання - довідку органу реєстрації встановленого зразка (крім випадків, коли здійснюється обмін паспорта зразка 1994 року); про народження дітей - свідоцтва про народження дітей; про шлюб і розірвання шлюбу - свідоцтво про шлюб, свідоцтво про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, або виданий компетентними органами іноземної держави документ, який згідно з її національним законодавством підтверджує відповідний факт; про зміну імені - свідоцтво про зміну імені, свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, або виданий компетентними органами іноземної держави документ, який згідно з її національним законодавством підтверджує відповідний факт; довідку про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків або повідомлення про відмову від його прийняття; 8) одну фотокартку розміром 10 х 15 сантиметрів для внесення відцифрованого образу обличчя особи шляхом сканування із застосуванням засобів Реєстру - для оформлення паспорта особі, яка не може пересуватися самостійно у зв`язку з тривалим розладом здоров`я, що підтверджується медичним висновком відповідного закладу охорони здоров`я, оформленим в установленому порядку, або особі, яка відбуває покарання в установах виконання покарань або перебуває на тривалому стаціонарному лікуванні в закладах МОЗ закритого типу (в разі потреби). Фотокартка повинна відповідати вимогам рекомендацій Міжнародної організації цивільної авіації (IКAO) Doc 9303.
Далі, як визначено п.п.71-79,82 даного Порядку №302, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, на якого згідно з його службовими обов`язками покладаються функції з оформлення паспорта, вчиняє дії, передбачені п.п.24-29,32-34 цього Порядку, і приймає до розгляду заяву-анкету та додані до неї документи.
Після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється паспорт. Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру. Пошук в Реєстрі інформації щодо особи здійснюється за поданими персональними даними (у т.ч. тими, що змінилися). До запровадження органами реєстрації внесення до Реєстру відомостей про місце проживання особи в установленому законодавством порядку відомості про реєстрацію місця проживання, які подаються заявником, перевіряються за даними обліку територіального органу ДМС. Рішення про оформлення паспорта приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації особи та перевірки факту належності особи до громадянства України (у разі оформлення паспорта вперше із застосуванням засобів Реєстру). Ідентифікація особи, на ім`я якої оформляється паспорт у зв`язку з обміном паспорта зразка 1994 року і стосовно якої відсутня інформація в базах даних Реєстру, здійснюється відповідно до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій. Надсилання запитів для перевірки інформації про особу здійснюється відповідно до пункту 41 цього Порядку.
Під час розгляду заяви-анкети для оформлення паспорта у зв`язку з обміном паспорта зразка 1994 року ідентифікація особи здійснюється за даними, що містяться в картотеках територіального органу ДМС та територіального підрозділу ДМС. Якщо паспорт, який підлягає обміну, був виданий територіальним підрозділом ДМС, до якого подано заяву-анкету про його обмін, працівник територіального підрозділу ДМС порівнює дані особи та її фотозображення з даними, наведеними в заяві про видачу паспорта, який підлягає обміну, та вклеєною до неї фотокарткою, і сканує її із застосуванням засобів Реєстру до відомчої інформаційної системи ДМС. У разі видачі паспорта, який підлягає обміну, іншим територіальним підрозділом ДМС для підтвердження видачі особі паспорта, який підлягає обміну, не пізніше наступного дня після приймання до розгляду заяви-анкети до такого територіального підрозділу ДМС надсилається запит за формою, встановленою МВС. Перевірка за запитом проводиться протягом 2-х робочих днів після його надходження. Під час перевірки відомості, наведені в запиті, та фотозображення порівнюються з даними, наведеними в заяві про видачу паспорта, який підлягає обміну, та вклеєною до неї фотокарткою. У графі "Службові відмітки" заяви про видачу паспорта проставляється відмітка про дату надходження запиту та територіальний підрозділ ДМС, який здійснює оформлення паспорта у зв`язку з обміном, підстави обміну. За результатами перевірки надається відповідь територіальному підрозділу ДМС, який надіслав запит, за встановленою МВС формою, а заява про видачу паспорта, який підлягає обміну, сканується до відомчої інформаційної системи ДМС. У разі коли під час порівняння фотозображення із фотокарткою не встановлено тотожність зображеної на них особи або виявлено невідповідність відомостей, зазначених у запиті, даним, наведеним у заяві про видачу паспорта, який підлягає обміну, про це повідомляється територіальному підрозділу ДМС, який надіслав запит, для вжиття додаткових заходів з ідентифікації особи і з`ясування обставин виникнення розбіжностей.
За результатами проведених перевірок, підтвердження факту видачі паспорта зразка 1994 року, ідентифікації особи працівник територіального підрозділу ДМС приймає рішення про оформлення паспорта або про відмову в його оформленні. За результатами проведення процедури встановлення особи, підтвердження факту видачі паспорта зразка 1994 року, перевірки факту належності до громадянства України особи, яка набула громадянство України відповідно до статті 6 Закону України "Про громадянство України", працівник територіального підрозділу ДМС складає висновок за встановленою МВС формою, який затверджується керівником територіального органу ДМС, та приймає рішення про оформлення паспорта або про відмову в його оформленні. Якщо за результатами проведення процедури встановлення особи її не було встановлено, приймається рішення про відмову в оформленні паспорта особі, яке доводиться до відома заявника в порядку і строки, встановлені законодавством, із зазначенням підстав відмови.
Так, як вбачається зі змісту приписів п.100 Порядку №302, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС має право відмовити особі в оформленні або видачі паспорта, якщо: 1) особа не є громадянином України; 2) особа вже отримала паспорт (у т.ч. паспорт зразка 1994 року), який є дійсним на день звернення (крім випадків обміну паспорта у зв`язку з виявленням помилки в інформації, внесеній до нього; звернення для обміну протягом одного місяця до дати закінчення строку дії паспорта; непридатності для подальшого використання); 3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану заявником інформацію; 4) за видачею паспорта звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень на отримання паспорта; 5) особа подала не в повному обсязі документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі паспорта; 6) особу не встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи.
Так, як встановлено судами обох інстанцій з матеріалів справи, позивач, звертаючись 10.02.2022 року до відділу ЦНАП Таїрівської СР Овідіопольського району Одеської області, просила обміняти свій паспорт (зразка 1994 року) на новий паспорт у формі ІD-картки.
При цьому, оскільки паспорт громадянина України зразка 1994 року був виданий Саратським РВ УМВС України в Одеській області, а паспорт із застосуванням засобів Реєстру оформляється вперше, Овідіопольським РВ ГУДМС в Одеській області відповідно до вимог п.73 Порядку №302, задля ідентифікації особи позивача та перевірки факту належності його до громадянства України надіслано запит, у відповідь на який ГУ ДМС в Одеській області повідомило, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 уроженка Республіки Вірменія, громадянство України не набувала.
Таким чином, враховуючи вказані вище обставини, дані, отримані територіальним підрозділом ДМС, в даному випадку, фактично не підтверджують факт належності особи позивача до громадянства України.
Як вбачається зі змісту оскаржуваного листа-відмови, позивачу ОСОБА_2 було відмовлено в оформлені (обміні) паспорта громадянина України саме на підставі пп.3 п.100 Порядку №302, т.б. тому що дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану заявником інформацію.
Разом з тим, в рішенні про відмову в оформленні паспорта не зазначено про вжиття інших дій щодо встановлення факту належності до громадянства України, які б могли бути підставою відмови крім вищезазначеної відповіді на запит.
Наявні ж в матеріалах справи докази підтверджують видачу позивачу паспорта громадянина України, а відповідачем не надано доказів та судом не встановлено фактів, які б свідчили про подання позивачем під час оформлення паспорту громадянина України свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, чи приховування позивачем будь-якого суттєвого факту, за наявності якого вона не мала права на отримання паспорту.
Доказів позбавлення позивача громадянства України чи належності позивача до громадянства буд-якої іншої країни судом з матеріалів справи не встановлено та відповідачем не надано, а отже позивачка є громадянкою України та користується всіма правами і несе всі обов`язки громадянина України, в тому числі має право на оформлення паспорта громадянина України у зв`язку з обміном.
Посилання відповідача на відсутність записів у реєстрах, суд вважає безпідставним, оскільки останнє не доводить відсутність громадянства, а лише вказує на можливу помилку в обліку ДМС. 
Доводи апелянта не підтвердження належності позивачки до громадянства України не ґрунтуються на достатніх, достовірних, юридично спроможних доказах. Сумніви відповідача щодо належності позивача до громадянства України є припущеннями.
Додержання уповноваженим органом вимог закону щодо підстав набуття позивачем громадянства України не є предметом даного спору.
Так, у постанові від 21.03.2023 у справі № 420/7530/21, Верховний Суд наголошує, що обов`язок доказування або виправлення помилок та недоліків (у випадку якщо такі мали місце) покладається виключно на державний орган, що приймав рішення, та ні в якому разі не є підставою для обмеження у правах та свободах, або незаконному позбавленню громадянства України.
Конституційний Суд України у Рішенні №7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року висловив правову позицію, відповідно до якої, рішення суб`єкта владних повноважень повинні бути гарантією стабільності суспільних відносин, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.
Суд наголошує, що подана позивачем заява з доданими до неї документами була перевірена фахівцями відповідача та за результатами розгляду якої 01 липня 2005 року суб`єктом владних повноважень було прийнято рішення про оформлення набуття позивачкою громадянства України, а отримавши паспорт громадянина України позивач надалі добросовісно протягом майже 20 років вважала, що нею додержано вимоги закону щодо підстав набуття громадянства України.
У цьому контексті суд звертає увагу, що постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII затверджено положення про паспорт громадянина України, відповідно до п. 1 якого паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.
Відповідно до п. 13 цього Положення, для одержання паспорта громадянин подає, серед іншого документи, що підтверджують громадянство України.
Таким чином, враховуючи те, що позивач була документована паспортом громадянина України, який був наданий відповідачу під час подання заяви-анкети10.02.2022 року, заявниця для обміну паспорту громадянина України в зв`язку зі зміною прізвища при реєстрації шлюбу подала всі необхідні документи, що вірно встановлено судом першої інстанції.
Відповідно до статті 15 Загальної декларації прав людини кожна людина має право на громадянство, ніхто не може бути безпідставно позбавлений громадянства.
Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), пункту 74).
Водночас, ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).
Вищевикладене, на думку колегії суддів, у повній мірі спростовує викладені управлінням в апеляційній скарзі твердження.
При цьому, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції обгрунтовано звернув увагу на те, що позивач має тісні приватні та сімейні зв`язки в Україні, а саме: в Україні проживає її родина, в Україні народилися її троє дітей, в Україні вона має роботу (професійні зв`язки) та сплачує податки, в Україні вона має у власності земельну ділянку та квартиру, чоловік позивачки проходить службу в ЗСУ. 
Отже, спірні правовідносини охоплюються сферою дії ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та відмова відповідача в обміні паспорту громадянина України, серед іншого не відповідає критерію необхідності у демократичному суспільстві, оскільки для позивача та членів її сім`ї відмова у обміні паспорту має наслідком повну зміну способу життя позивача, її родини, трьох дітей.
Щодо доводів апелянта про наявність у апелянта дискреційних повноважень, то колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.
Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.
З урахуванням тієї обставини, що оскаржувана відмова відповідача у розглядуваній ситуації не ґрунтується на дискреційних повноваженнях, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача оформити та видати паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в с. Джрвеж, Абовянського району, Вірменія, РНОКПП НОМЕР_1 , що є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.
Суд враховує також правову позицію Європейського суду з прав людини, який у Рішенні від 20.01.2012 року Рисовський проти України зазначив, що ризик будь - якої помилки державного органу, у тому числі тої, причиною якої є їх власна недбалість, повинен покладатись на саму державу та її органи.
Розглядаючи цю справу, Європейський суд зазначив, що принцип належного урядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. З іншого боку, потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Це є гарантією стабільності суспільних відносин, яка породжує у громадян впевненість у тому, що їх існуюче правове становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, тому саме на державний орган покладається обов`язок виправити свої помилки
Таким чином, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.
З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів , -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України 
Повний текст постанови складено та підписано 28 квітня 2026 року . 

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук 

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова