Справа № 389/3884/25
Провадження № 2/390/1659/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

"01" травня 2026 р.Кропивницький районний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого – судді Бойко І.А.,
при секретарі – Погрібній А.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Кропивницький за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати спільним сумісним майном подружжя житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , визнати за нею право власності на 1/2 частини спірного житлового будинку. Крім того, просить зобов`язати відповідача не чинити їй перешкод у проживанні в цьому будинку та встановити відповідачу обов`язок надати дублікат ключів від калитки та вхідних дверей спірного житлового будинку.
В якості обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони з 2012 по 2023 рік перебували у зареєстрованому шлюбі. 20.08.2014 за спільні кошти подружжя придбали житловий будинок за вищевказаною адресою. Власником у правовстановлюючих документах на будинок зазначений відповідач. Незважаючи на те, що у спірному будинку зареєстровані діти сторін, на даний час відповідач одноособово користується спірним будинком, свідомо та навмисно створює їй перешкоди у користуванні спільним сумісним майном, оскільки зняв її з реєстрації за вищевказаною адресою, змінив замки від вхідних дверей будинку. Зазначені дії відповідача завдають суттєвих труднощів позивачу та дітям, у зв`язку із чим позивач орендує інше житлове приміщення, де проживає разом із дітьми. З метою поновлення порушених прав позивач звернулася до суду.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, від її представника - адвоката Гой К.С. до суду надійшла письмова заява, в якій вона позов підтримує, просить розглянути справу без участі позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання згідно повідомлення про вручення поштового відправлення.
Представник відповідача – адвокат Нофенко Ю.В. у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку згідно довідки про доставку електронного документу.
Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи з посиланням на поважні причини неможливості своєї неявки до суду, відповідач та його представник суду не подали, правом подання відзиву на позов не скористалися, а тому зі згоди позивача, суд ухвалює рішення по справі при заочному розгляді, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Суд установив, що відповідно до рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 12.10.2023 у справі № 390/1680/23, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 28.07.2012 перебували зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 , виданим Аджамською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області, актовий запис № 5. Вищевказаним рішенням суду шлюб між сторонами розірвано (а.с.13).
За офіційними відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень вищевказане рішення суду у справі № 390/1680/23 не оскаржувалося та набрало законної сили 13.11.2023.
Відповідно до свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 , НОМЕР_3 батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.12, 12 зв.). 
З рішення Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 15.07.2025 у справі № 390/318/25, примірник якого опубліковано в Єдиному державному реєстрі судових рішень, вбачається, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Стягнення проводити з 06 лютого 2025 року до досягнення найстаршою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Якщо після досягнення повноліття ОСОБА_4 ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на молодшу дитину, аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , підлягають стягненню до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 , за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.14-15).
За офіційними відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень вищевказане рішення суду у справі № 390/318/25 не оскаржувалося та набрало законної сили 15.08.2025.
З договору купівлі-продажу від 20.08.2014, який уклали ОСОБА_5 та ОСОБА_2 вбачається, що останній придбав житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 357913035225. Згідно п.16 договору він укладений за наявності заяви дружини покупця – ОСОБА_1 , про згоду на придбання майна, яке буде спільною сумісною власністю подружжя. Договір посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу Панасюк Л.С. (а.с.16-17).
Відповідно до звіту про оцінку вартість житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 06.08.2025 становить 610200 грн (а.с.21-22). 
З витягів з Реєстру територіальної громади № 2025/008420936 № 2025/008424297, № 2025/008423635 від 25.06.2025 вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.10-11).
Відповідно до довідки Аджамської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області № 698 від 28.07.2025 ОСОБА_1 проживає, але не зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 та має склад сім`ї: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Діти перебувають на утриманні матері (а.с.9 зв.).
Відносно об`єкта нерухомого майна - житлового будинку, що розташований за вищевказаною адресою виготовлено технічний паспорт (а.с.17-20).
Згідно із ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування і встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована.
Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. 
У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.
Отже, житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , набутий сторонами у період зареєстрованого шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя. 
Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором; за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Відповідно до ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом; у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України, а вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди – виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Таким чином, чинним законодавством встановлено презумпцію спільності майна подружжя, набутого за час шлюбу та рівності їх часток у спільному майні.
Тягар доказування, що спірне майно не належить до спільної сумісної власності покладається на того з подружжя, хто таку презумпцію спростовує. 
Між сторонами не досягнуто домовленості щодо поділу спільного майна подружжя, позивач ОСОБА_1 в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя просить здійснити його поділ шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
У свою чергу відповідач ОСОБА_2 належних, допустимих та достовірних доказів на спростування презумпції спільності майна подружжя та рівності їх часток суду не надав. 
Таким чином, досліджені судом докази в сукупності дають підстави дійти висновку, що позовні вимоги щодо поділу спільного майна подружжя підлягають задоволеннюю
Вирішуючи позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача не чинити перешкод позивачу у її проживанні в спірному будинку та зобов`язати його надати їй всі необхідні ключі для проживання в будинку, суд виходить з такого. 
Відповідно до вимог ч.1 ст.380, ч.1 ст. 382 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Нормами ч.1 ст. 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Згідно із ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно із правовою позицією Верховного Суду, висловленої в постанові від 1801.2024 справі № 755/7604/22 одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), – усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права..
Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина 2 статті 386 ЦК України)
Таким чином, зважаючи, що малолітні діти зареєстровані у житловому будинку, співвласником якого є позивач, але вони проживають за іншою адресою через перешкоди, які чинить відповідач у користуванні цим будинком, за відсутності доказів існування об`єктивних обставин, які перешкоджають користуватися позивачу належним їй нерухомим майном і такі обставини виникли не з вини відповідача, як іншого співвласника цього будинку, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позивних вимог в цій частині. 
Отже позов підлягає повному задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать судовий збір, витрати на професійну правничу допомогу, що здійснив позивач, суд виходить з вимог ст.ст.133, 137, 139, 141 ЦПК України, згідно яких такі витрати позивача, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Витрати, пов`язані із залученням спеціаліста, відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи та входять до складу судових витрат. 
В якості підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано ордер серії ВА № 112316 від 06.10.2025, додаток № 1 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 22.08.2024, згідно якого вартість послуг адвоката є фіксованою та становить 10000 грн, які сплачені позивачем згідно розрахункової квитанції серії ААКЄ № 139316 від 22.08.2024. 
Крім того, позивач за складання звіту про оцінку будинку сплатила спеціалісту – суб`єкту оціночної діяльності Макаренко І.В. 1000 грн, що підтверджується документами, долученими до звіту та довідкою про рух коштів.
Документи щодо витрат позивача, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги та залучення спеціаліста при розгляді судом даної справи відповідач отримував рекомендованим поштовим відправленням, про що свідчить відповідне повідомлення АТ «Укрпошта». 
Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі № 755/9215/15-ц, зроблено висновок, згідно якого ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про ?захист? прав ?людини ?і основоположних? свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Зменшення розміру витрат на професійну правову допомогу можливе лише у разі заявлення відповідного клопотання сторони. 
Згідно ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Заперечень проти розрахунку витрат позивача, які вона понесла у зв`язку із розглядом справи, відповідач суду не надав, клопотань про їх зменшення суду не заявив. 
ЄСПЛ неодноразово вказував, що початок «вирішення спору» щодо своїх «прав та обов`язків цивільного характеру» пов`язується з поданням цивільного позову (рішення від 21 червня 2007 року у справі «Редька проти України», заява № 17788/02, від 10 грудня 2009 року у справі «Васильчук проти України», заява № 31387/05).
Період, коли тривало провадження щодо процесуальних питань, має розглядатись як частина розгляду справи по суті та, відповідно, як частина вирішення спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру (рішення ЄСПЛ від 01 березня 2018 року у справі «Літвінюк проти України», заява № 55109/08).
Відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ.
Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (особливо, якщо суд врахував відповідний висновок експерта як доказ), не відповідає вимогам розумності та правової визначеності, «підриває» конструкцію забезпечення передбачуваності застосування процесуальних норм, а тому не є такою, що відповідає верховенству права.
Суд вважає, що витрати позивача на залучення спеціаліста є обґрунтованими, безпосередньо пов`язані із розглядом справи, тому підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.
Інших заперечень щодо розрахунку судових витрат представник відповідача під час розгляду справи не висловив, клопотань про зменшення розміру таких витрат до завершення розгляду справи до суду від нього не надходило.
Таким чином, фактичний обсяг правової допомоги, наданої позивачу, та реальність її надання та витрати на залучення спеціаліста підтверджені належними доказами, а розмір витрат відповідає критерію необхідності, розумності і відповідає складності справи, зважаючи на ціну позову, враховуючи, що відшкодування витрат позивачу на правову допомогу заявлено з дотриманням встановленого законом порядку, за відсутності належного доведення щодо зменшення їх розміру, а тому суд вважає, що судові витрати підлягають відшкодуванню позивачу в повному обсязі і з відповідача на користь позивача слід стягнути 10000 грн, в якості компенсації витрат на професійну правничу допомогу.
Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1000 грн, в якості відшкодування судових витрат позивача, понесених на залучення спеціаліста.
Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 6102 грн відшкодування судових витрат позивача по сплаті судового збору, сплачених за подання позову.
Загальна сума судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 17102 грн.
На підставі ст.ст. 60, 61, 70, 71 СК України, ст.ст.358, 368, 372, 380, 382, 391 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 10-13, 77-81, 89, 95, 133, 137, 139, 141, 142, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, – задовольнити повністю.
Визнати житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 номер номер об`єкта 357913035225, - спільним сумісним майном пожружжя.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , номер об`єкта 357913035225.
Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у проживанні в житловому будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .
Зобов`язати ОСОБА_6 надати дублікат ключів від калитки та вхідних дверей житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Кропивницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.
Відомості про учасників справи: 
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ;
відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя І.А.Бойко