Дата документу 22.06.2026
Справа № 334/4353/26
Провадження № 2/334/3432/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2026 року м. Запоріжжя
Дніпровський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді Бредіхіна Ю.Ю., 
за участі секретаря судового засідання Іванової А.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення суми, 
установив:
І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін.
Позивач звернувся із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №973322355 від 02.03.2025 року у розмірі 25 605,28 гривень, а також судових витрат по сплаті судового збору в сумі 2 662,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн.
В обґрунтування позову зазначив, що 02.03.2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач уклали договір №973322355 у формі електронного документу з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором «JXWW-8988», в порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до кредитного договору відповідач отримала кредит у розмірі 8 400 грн. на свою банківську картку зі сплатою 357,70 % річних (фіксована). Кошти перераховані на картковий рахунок відповідача. 
Позичальник порушила графік повернення споживчого кредиту та сплати процентів, своєчасно не сплачувала платежі за кредитним договором, чим допустила їх прострочення.
Заборгованість відповідача за кредитним договором становить 29 805,28 грн., з яких: 8 400 грн. - заборгованість за кредитом; 16 701,28 грн. - заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом; 504 грн. – заборгованість по комісїї; 4 200 грн. – заборгованість по штрафам. 
06.05.2025 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № МВ-ТП/34, за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передає (відступає) позивачу за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» приймає належні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.
30.09.2025 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Юніон Капітал» уклали Договір факторингу № 30/0925-01, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 973322355 від 02.03.2025.
Відповідно до витягу з реєстру боржників №2 від 30.09.2025 року, який є додатком до договору факторингу, ТОВ «Юніон Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача в розмірі 29 805,28 грн.
Представник відповідача адвокат Яма Д.М. надав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимог визнав частково та зазначив, що відповідачем частково сплачена сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 50 грн., тому сума основної заборгованості становить 8 350 грн. Також, позивачем не наданий розрахунок заборгованості за відсотками. Надані попередніми кредиторами розрахунки суперечать один одному та не містять відомостей про відсоткову ставку, період і порядок нарахування відсотків. Строк дії договору становить 30 днів, сторонами не поновлювався (не продовжувався), останнім днем повернення є 01.04.2025 року, договір розірвано 28.09.2025 року тому кредитодавець не мав правових підстав нараховувати проценти та пеню за договором після закінчення його дії, тому адвокатом наданий свій розрахунок заборгованості по відсоткам, яка становить 2 387,28 грн. Проти відшкодування витрат на правову допомогу заперечував через їх неспівмірність з реально виконаним обсягом робіт, просив зменшити їх до 500 грн.
Представник позивача надала суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що нарахування відсотків здійснювалось відповідно до умов кредитного договору, що підтверджується наданим до відповіді розрахунком, а розмір витрат на правничу допомогу обґрунтований надим до позову актом прийому-передачі виконаних адвокатом робіт. 
Представником відповідача надані письмові заперечення на відповідь на відзив, в яких вказав на те, що у наданому розрахунку заборгованості всі суми, з яких складається заборгованість за кредитом у розмірі 29 805,28 грн. відображені у графі «сплачено», а нарахування відсотків та пені суперечить приписам п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. 
ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Запоріжжя від 18.05.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 
Позивачем подано заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримано у повному обсязі.
Представник відповідача надав суду відзив на позов, просив розглянути справу за їх відсутності, позов задовольнити частково. 
ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач 02.03.2025 року уклали договір кредитної лінії № 973322355 у формі електронного документу з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором «JXWW-8988», в порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до кредитного договору відповідач отримала кредит у розмірі 8 400,00 грн. на свою банківську картку на строк до 1826 днів зі сплатою 357,70 % річних (фіксована). 
Одразу після вчинення вказаних вище дій, 02.03.2025 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 8 400,00 грн. на її банківську картку НОМЕР_1 , що підтверджується платіжним дорученням №690af8c6-4214-42b5-a7a6-452a87e2e811 від 02.03.2025 року.
Згідно з умовами кредитного договору від 02.03.2025 року № 973322355 позичальник зобов`язався вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному договором. Проте, незважаючи на це, відповідач не виконала свого обов`язку, не повернула наданий кредит у строки, передбачені кредитним договором та не сплатила відсотки.
Відповідач частково сплатила суму заборгованості за тілом кредиту в розмірі 50 грн., решта боргу не сплачена, що підтверджується розрахунком заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
06.05.2025 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № МВ-ТП/34, за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передає (відступає) позивачу за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» приймає належні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.
30.09.2025 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Юніон Капітал» уклали Договір факторингу № 30/0925-01, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 973322355 від 02.03.2025.
Відповідно до витягу з реєстру боржників №2 від 30.09.2025 року, який є додатком до договору факторингу, ТОВ «Юніон Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача в розмірі 29 805,28 грн.
ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.
Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.
Положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Положеннями ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис є одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину.
Частиною п`ятою статті 18 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та не розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.
Судом встановлено, що кредитний договір укладено в електронній формі із застосуванням електронного підпису із одноразовим ідентифікатором відповідача JXWW-8988.
Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ч. 1ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України).
Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», відповідач частково сплатила суму заборгованості за тілом кредиту в розмірі 50 грн., решта боргу не сплачена. 
Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині вимог щодо тіла кредиту в сумі 8 350 грн., заборгованості по відсоткам в сумі 16 701,28 грн. 
Відтак, вимога позивача про стягнення неустойки за прострочення виконання кредитних зобов`язань в сумі 4 200 грн. задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Крім того, за змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Верховний Суд у своїй практиці сформулював позицію за змістом, якої практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 134ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137ЦПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 141ЦПК України).
Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Такий же правовий висновок зробила Велика Палата ВС у справі № 755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020).
Суд, оцінивши опис робіт згідно з актом прийому-передачі наданих послуг від 20.03.2026 року до Договору про надання правової допомоги № 20/01/26-02 від 20.01.2026 року, наданих АО «Тимошенко та Партнери», вважає за необхідне частково задовольнити заяву про стягнення витрат на правову допомогу пропорційно складності справи до обсягу виконаних по ній робіт, а також пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 5 000 грн.
Керуючись ст. 141, 206, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд
вирішив:
позов товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення суми задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (юридична адреса: м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 34, офіс 333, код ЄДРПОУ 43541163) заборгованість за кредитним договором № 973322355 від 02.03.2025 року у сумі 25 555 двадцять п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 28 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (юридична адреса: м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 34, офіс 333, код ЄДРПОУ 43541163) судовий збір у сумі 2 282 (дві тисячі двісті вісімдесят дві) гривні 76 копійок та 5000 (п`ять тисяч) гривень.
У задоволені решти вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя Ю.Ю. Бредіхін.