Справа № 690/751/25
Провадження № 2/690/93/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
17 червня 2026 року         м. Багачеве 
Багачевський міський суд Черкаської області в складі:
головуючого судді    Линдюка В.С., 
секретар судового засідання  Руденко В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Багачевського міського суду Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача, повноваження якої підтверджено довіреністю від 14.07.2025 року № 4361-К-Н-О, звернулась до суду з цивільним позовом за змістом якого, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 11.12.2024 року № б/н у сумі 71 990,48 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 , будучи ідентифікованим з 16.07.2020 року як клієнт акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк»), виявив бажання отримати послугу «Кредит готівкою» та ознайомившись з актуальними умовами кредитування, 11.12.2024 року з використанням цифрового власноручного підпису підписав кредитний договір, паспорт та графік кредиту. Відповідно до умов даного кредитного договору відповідач отримав строковий кредит у розмірі 98 300 грн. шляхом перерахування коштів на його поточний рахунок на строк 36 місяців із встановлення річної відсоткової ставки 31%. 
Водночас ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором від 11.12.2024 року належним чином не виконано, внаслідок чого станом на 06.01.2026 року утворилася заборгованість у сумі 71 990,48 грн. грн., з яких: 66 618,77 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 5 371,71 грн. – заборгованість за простроченими відсотками, про стягнення якої й подано позов.
Представник позивача, повноваження якої підтверджено довіреністю від 15.08.2023 року № 8596-К-О, в судове засідання не з`явилась, відповідно до змісту поданого клопотання просила розгляд справи здійснювати за її відсутності та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення в справі.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим, в розумінні п. 4) ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про місце, дату та час розгляду справи, що узгоджується з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 25.04.2018 року в справі № 800/547/17, а також постановах Верховного Суду від 27.11.2019 року в справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року в справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року в справі № 24/260-23/52-б, від 21.01.2021 року в справі № 910/16249/19, від 18.03.2021 року в справі № 911/3142/19, від 19.05.2021 року в справі № 910/16033/20, від 07.02.2024 року в справі № 904/853/23, відзиву на позовну заяву не надав, в судові засідання неодноразово не з`явився, поважність причин неявки не повідомив, заяв та клопотань від його імені про відкладення розгляду справи чи з інших процесуальних питань до суду не надходило.
Судом вжито заходів для перевірки факту можливого перебування ОСОБА_1 в складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, однак підстав для зупинення провадження в справі на підставі п. 2) ч. 1 ст. 251 ЦПК України, не встановлено.
Згідно інформації ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.12.2025 року № 2212 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 05.03.2025 року призваний на військову службу під час мобілізації до військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до змісту інформації військової частини НОМЕР_1 від 20.01.2026 року № 1149/537, від 11.04.2026 року № 1149/156/782, від 12.05.2026 року № 1149/156/1045 військовослужбовець ОСОБА_1 04.04.2025 року здійснив самовільне залишення військової частини, в зв`язку з чим на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.04.2025 року № 104 звільнений із займаної частини та зарахований у розпорядження командира, про що 11.04.2026 року повідомлено Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві.
Згідно листа Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, від 02.06.2026 року № 16-04-23048-26 за фактом самовільного залишення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місця військової служби 13.05.2026 року розпочато кримінальне провадження № 62026150010003825 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо даного кримінального провадження.
Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», п.п. 144-1, 144-2 розділу IV Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, військова служба ОСОБА_1 з 13.05.2026 року вважається призупиненою та на нього не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ судами, як і Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, застосовується як джерело права, зокрема в Рішенні від 16.02.2017 року в справі «Каракуця проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що будь-яке порушення права доступу до суду відсутнє, якщо особа не виявила належної зацікавленості у розгляді його справи, тобто неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для відповідних правових наслідків.
З урахуванням вказаного та вимог ч. 8 ст. 178, ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, а також відсутності підстав, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами в заочному порядку, про що 17.06.2026 року постановлено відповідну ухвалу.
У відповідності до ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою сторін у засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За змістом ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до змісту заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 16.07.2020 року ОСОБА_1 виявив бажання стати клієнтом АТ КБ «ПриватБанк», погодившись з умовами та правилами їх надання.
У подальшому, між сторонами 11.12.2024 року укладено кредитний договір № б/н (далі – Договір) за умовами якого АТ КБ «ПриватБанк» надано ОСОБА_1 безготівковий кредит в розмірі 98 300 грн. шляхом зарахування коштів на його поточний рахунок НОМЕР_2 строком на 36 місяців. Сторонами узгоджено процентну ставку за користуванням кредиту в розмірі 31% річних (умовно в році 360 днів), загальну вартість кредиту в розмірі 152 983,57 грн., з яких 54 683,57 грн. – проценти за користування кредитом, а також порядок повернення кредиту шляхом здійснення щомісячних платежів розрахованих за ануїтетним графіком (35 платежів по 4 249,75 грн. та останній платіж 4 242,32 грн.), які частково зараховуватимуться як на погашення кредиту, так і процентів за користування ним.
Відповідно до змісту п. 3.3.2 Договору банку має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати процентів, виконання інших зобов`язань у повному обсязі, крім іншого, в разі порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами видачі та погашення кредиту.
Згідно п. 4.1. Договору позичальник зобов`язується кожного місяця, починаючи з наступного місяця після його укладання, здійснювати повернення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти за користування кредитом, рівними платежами в розмірі та строки, зазначені згідно графіку, шляхом зарахування коштів за реквізитами визначеного рахунку.
Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 17.10.2025 року № 0000004842337145 ОСОБА_1 11.12.2024 року відкрито картковий рахунок № НОМЕР_3 та встановлено кредитний ліміт у розмірі 98 300 грн.
Згідно до виписки за договором № б/н за період з 11.12.2024 року по 17.10.2025 року вбачається, що 11.12.2024 року відповідачу зараховано кредитні кошти в розмірі 98 300 грн., та ОСОБА_1 на виконання своїх зобов`язань сплачено на користь позивача грошові кошти в сумі 34 891,85 грн. (11.01.2025 року, 11.02.2025 року по 4 249,75 грн., 15.03.2025 року – 192,35 грн., 20.05.2025 року – 10 000 грн., 03.07.2025 року – 2 600 грн., 23.07.2025 року – 5 000 грн., 21.08.2025 року – 4 300 грн., 22.09.2025 року – 4 300 грн.).
Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором від 11.12.2024 року № б/н станом на 06.01.2026 року відповідачем у період часу з 11.12.2024 року по 06.01.2026 року на користь позивача сплачено грошові кошти в сумі 47 791,85 грн., (11.01.2025 року, 11.02.2025 року по 4 249,75 грн., 15.03.2025 року – 192,35 грн., 20.05.2025 року – 10 000 грн., 03.07.2025 року – 2 600 грн., 23.07.2025 року – 5 000 грн., 21.08.2025 року, 22.09.2025 року, 23.10.2025 року, 24.11.2025 року та 22.12.2025 року по 4 300 грн.), з яких: 3 294,60 грн. зараховано на погашення заборгованості за поточним тілом кредиту, 28 386,63 грн. – за простроченим тілом кредиту, 5 204,90 грн. – за нарахованими відсотками, 10 905,72 грн. – за простроченими відсотками, як наслідок, станом на 06.01.2026 року за відповідачем обліковувалась заборгованість в сумі 71 990,48 грн., з яких: 66 618,77 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5 371,71 грн. – заборгованість за простроченими відсотками.
Встановленим судом фактам відповідають правовідносини щодо надання банківських послуг у сфері кредитування, які врегульовано Цивільним кодексом України (далі – ЦК України), та законами України «Про електронну комерцію», «Про електронний цифровий підпис».
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо: його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронною комерцією є відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір – домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до п.п. 6), 12) ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор – алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Положеннями ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Відповідно до змісту ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання, крім іншого, є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
За змістом пп.пп. 4), 16) п. 2 розділу І Положення про використання електронного підпису та електронної печатки, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 20.12.2023 року № 172 (далі – Положення), електронний сенсорний пристрій – електронний пристрій із сенсорним екраном, на якому особа може створити цифровий власноручний підпис, цифровий власноручний підпис – електронний підпис, що є власноручним підписом фізичної особи, створеним на екрані електронного сенсорного пристрою.
Відповідно до п. 16 розділу І Положення використання клієнтом установи електронного підпису одноразовим ідентифікатором та аналога власноручного підпису у сфері електронної комерції регулюється Законом України «Про електронну комерцію» з дотриманням положень нормативно-правових актів Національного банку з питань укладення договорів в електронній формі. 
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За вказаних обставин, суд вважає доведеним, що 11.12.2024 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №сб/н, у зв`язку з чим відповідачем на умовах строковості, поворотності та платності отримано в кредит грошові кошти в розмірі 98 300 грн., однак відповідачем порушено свої зобов`язання щодо щомісячної сплати коштів на погашення кредиту та відсотків за користування ним, у зв`язку з чим позивачем реалізовано право достроково вимагати повернення кредиту та сплати процентів за час користування кредитом.
Перевіркою розрахунку заборгованості за кредитним договором від 11.12.2024 року № б/н встановлено відповідність як розміру застосованої відсоткової ставки для нарахування процентів за користування кредитом після порушення відповідачем своїх зобов`язань щодо здійснення щомісячних ануїтетних платежів, так і не перевищення строку нарахування відсотків договірним умовам, які узгоджені сторонами.
Крім того, заявлена до стягнення сума заборгованості за Договором не перевищує узгоджену його сторонами загальну вартість кредиту, з урахуванням вже сплачених відповідачем коштів (152 983,57 – 47 791,85).
З огляду на вказане, враховуючи відсутність доказів виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань перед АТ КБ «ПриватБанк» за Договором у більшому обсязі, ніж вказано представником позивача, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 66 618,77 грн. (98 300 – (3 294,60 + 28 386,63) та за процентами за користування ним у розмірі 5 371,71 грн., а загалом 71 990 (сімдесят одна тисяча дев`ятсот дев`яносто) грн. 48 коп.
При цьому, суд вважає, що відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки ОСОБА_1 , який 05.03.2025 року хоч і був призваний на військову службу під час мобілізації, однак йому призупинено військову службу в зв`язку з самовільним залишенням військової частини під час дії воєнного стану, тож відповідно до змісту ч. 12 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» він не користується правом на пільги, встановлені цим Законом.
Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у виді витрат на сплату судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп., оскільки підстав для звільнення ОСОБА_1 від його сплати судом не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-82, 89, 95, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272-273, 279, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 11.12.2024 року в сумі 71 990 (сімдесят одна тисяча дев`ятсот дев`яносто) грн. 48 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.
Копію заочного рішення суду надіслати учасникам справи.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення суду може бути переглянуте Багачевським міським судом Черкаської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.
Заочне рішення суду може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення суду в загальному порядку апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право: на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду; на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення рішення суду.

Позивач: акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк», адреса місцезнаходження: вул. Грушевського, 1 Д, м. Київ, код ЄДРПОУ 14360570.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_4 , виданий 27.05.2003 року Золотоніським МРВ УДМС України в Черкаській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Суддя          Линдюк В.С.