Головуючий І інстанції: Котеньов О.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 р. 	Справа № 520/29074/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Ральченка І.М.,
Суддів: Мінаєвої К.В. , Катунова В.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.03.2026, по справі № 520/29074/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління ДПС у Харківській області   
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, у якому просила визнати протиправним та скасувати у повному обсязі податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Харківській області, код ЄДРПОУ 43983495 від 20.03.2024 року №0404748-2405-2031- UA63120270000028556 про нарахування ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п.: НОМЕР_1 ) податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за податковий період 2022 рік у сумі 1 389,92 грн грн. за об`єкт Ідентифікатор об`єкта нерухомого майна 01.3624215.4999943.20250610.53.8027.47
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.03.2026 позов частково задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 20.03.2024 року №0404748-2405-2031-UA63120270000028556 за 2022 в частині нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 рік, у сумі 1250,92 грн.
Відмовлено у задоволенні іншої частини позовних вимог.
Головне управління ДПС у Харківській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору судом першої інстанції. Апелянт зазначав, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація про технічні характеристики нежитлової нерухомості, а саме не визначено підтип майна, яке належить позивачці на праві власності. У свою чергу, згідно з даними ІТС «Податковий блок» 20-ОПП «Відомості про об`єкти оподаткування» громадянка ОСОБА_1 надала заяву про об`єкти оподаткування, або об`єкти, пов`язанi з оподаткуванням, або через якi провадиться діяльність, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 з найменування об`єкту «ГОТЕЛЬ», а тому ГУ ДПС правомірно, на підставі чинного законодавства, при формуванні оскаржуваних податкових повідомлень рішень, керувалось відомостями з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та наявною інформацією відповідно до інформаційних баз контролюючого органу.
На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Як встановлено судовим розглядом, ОСОБА_1 є власницею групи нежитлових приміщень 1-го поверху № 6-9, 2-го поверху №2-13, загальною площею 128,3 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «Д-2», за адресою АДРЕСА_1 . 
Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2302732363101.
Технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна при поточній інвентаризації виконаний посадовою особою ТОВ «АРХІЛАІН» ОСОБА_2 (серія, номер кваліфікаційного сертифіката АЕ 001402, АЕ 005552) та яким найменування об`єкта нерухомого майна : групи нежитлових приміщень 1-го поверху № 6-9, 2-го поверху №2-13 (заклад лікувально-профілактичний та оздоровчий (лікування лазером, масаж, косметологічний кабінет, топково-допоміжні приміщення)) в літ «Д-2». Адреса об`єкта (місце розташування) Харківська область, Харківський район, Харківська територіальна громада, місто Харків, вулиця Сковороди Григорія 43, кв/оф. група нежитлових приміщень 1-го поверху № 6-9, 2-го поверху №2-13 (заклад лікувально- профілактичний та оздоровчий (лікування лазером, масаж, косметологічний кабінет, топково-допоміжні приміщення)). Ідентифікатор об`єкта нерухомого майна 01.3624215.4999943.20250610.53.8027.47
Головним управлінням ДПС у Харківській області було прийнято податкове повідомлення рішення від 20.03.2024 року №0404748-2405-2031-UA63120270000028556 про нарахування ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 1389,92 грн. за 2022 рік (січень- лютий).
Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, нарахований із застосуванням ставки 1 % від мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2022.
Позивач, не погодившись із винесеним податковим повідомленням-рішенням ГУ ДПС від 20.03.2024 року №0404748-2405-2031-UA63120270000028556 звернувся зі скаргою до Державної податкової служби України в порядку ст.56 Податкового кодексу України, посилаючись на те, що податковим органом не вірно розраховано ставку податку.
Рішенням ДПС України №2837/6199-00-06-01-02-06 від 30.09.2025 податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС від 20.03.2024 №0404759-2405-2031-UA63120270000028556 залишено без змін, а скарга без задоволення.
Позивач, не погодившись із рішення податкового органу, звернувся до суду із даним позовом.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що приміщення, які знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 : групи нежитлових приміщень 1-го поверху № 6-9, 2-го поверху №2-13, загальною площею 128,3 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «Д-2», підпадають під дію підпункту 8 (інші) пункту 5 Додатку №1 до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові», оскільки не є готелем, офісом, торгівельним приміщенням, а також не є будівлею для публічних виступів, тому до вказаних нежитлових будівель має бути застосована ставка податку в розмірі 0,1% мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України (далі по тексту -ПК України).
Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України, платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, встановленим цим Кодексом та законами з питань митної справи, що повністю узгоджується з приписами ст. 19 Конституції України щодо обов`язку кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до пункту 12.4.1 пункту 12.4 статті 12 ПК України до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належить встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом.
За визначенням, наведеним у статті 265 ПК України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.
Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункту 266.1 статті 261 ПК України).
Як встановлено положеннями підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Приписами підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України передбачено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України).
Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з пп. 266.7.1 п. 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (підпункт 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України).
Таким чином, відповідно до приписів пункту 12.4.1 пункту 12.4 статті 12 ПК України органи місцевого самоврядування, серед іншого, встановлюють ставки податку на нерухоме майно, а саме для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. При цьому у підпункті 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України законодавець встановив максимальну межу розміру такого податку (1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування) та надав право органу місцевого самоврядування на диференціацію розміру ставки податку залежно від місця розташування (зональності), виду нерухомості та особи платника податку.
Так, судовим розглядом встановлено, що контролюючим органом на підставі інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно було проведено нарахування податку на нерухоме майно ОСОБА_1 за 2022 рік по належному їй на праві власності об`єкту нерухомого майна, зокрема, за нежитлове приміщення, розташоване за адресою : АДРЕСА_1 .
При визначенні розміру спірного податку контролюючий орган керувався Рішенням № 542/17.
Згідно з Додатком № 1 до Рішення № 542/17 ставка податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб встановлюються у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. 1 бази оподаткування.
Відповідно до пункту 5 Додатку № 1 до Рішення № 542/17 ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у таких розмірах:
Будівлі готельні 1%;
Будівлі офісні 1%;
Будівлі торговельні 1%;
Гаражі 0,1%;
Будівлі промислові та склади 0,25%;
Будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) 1%;
Господарські (присадибні) будівлі 0%;
Інші будівлі 0,1%
Таким чином, ставка податку коливається в залежності від цільового призначення нежитлового приміщення, яке перебуває у власності особи.
Згідно з абзацом 7 підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Відповідно до підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.
Згідно з пунктом 5.3 статті 5 ПК України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.
Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507 затверджено та введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України.
Класифікатор забезпечує уніфікацію об`єктів нерухомості за функціональним призначенням та містить Методику класифікації будівель за головною класифікаційною ознакою.
Визначення належності об`єкта нежитлової нерухомості (будівлі, приміщення) до того чи іншого класу будівель проводиться на підставі документів, що підтверджують їх право власності з врахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення такого об`єкта нерухомості, згідно з Класифікатором.
Відповідно до вказаного ДК 018-2000 об`єктами класифікації є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
У розділі 1 ДК 018-2000 наведено визначення, згідно з якими:
- споруди - це будівельні системи, пов`язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт;
- будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів;
- інженерні споруди - це об`ємні, площинні або лінійні наземні, надземні або підземні будівельні системи, що складаються з несучих та в окремих випадках огороджувальних конструкцій і призначені для виконання виробничих процесів різних видів, розміщення устаткування, матеріалів та виробів, для тимчасового перебування і пересування людей, транспортних засобів, вантажів, переміщення рідких та газоподібних продуктів та ін.
Відповідно до ДК 018-2000 будівлі лікарень та оздоровчих закладів 1264 включають в себе, зокрема:
заклади з надання медичної допомоги хворим та травмованим пацієнтам санаторії, профілакторії, спеціалізовані лікарні, психіатричні диспансери, пологові будинки, материнські та дитячі реабілітаційні центри
Цей клас включає також: лікарні навчальних закладів, шпиталі виправних закладів, в`язниць та збройних сил будівлі, що використовуються для термального та соляного лікування, функціональної реабілітації, пунктів переливання крові, пунктів донорського грудного молока та т. ін.
1264.9 Заклади лікувально-профілактичні та оздоровчі інші.
Колегія суддів зазначає, що визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
При цьому, ДК 018-2000 використовується у даному випадку не для визначення ставок оподаткування, а виключно для визначення статусу нежитлового приміщення, яке не зазначено у реєстрі прав на нерухоме майно, але визначено у технічній документації будівлі.
Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 31.01.2018 у справі № 822/2624/16.
Так, у ході судового розгляду, встановлено, що позивачка є власницею групи нежитлових приміщень 1-го поверху № 6-9, 2-го поверху №2-13, загальною площею 128,3 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «Д-2», за адресою Харківська область, Харківський район, місто Харків, вул. Сковороди Григорія (Пушкінська) 43.
Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2302732363101.
Технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна при поточній інвентаризації виконаний посадовою особою ТОВ «АРХІЛАІН» ОСОБА_2 (серія, номер кваліфікаційного сертифіката АЕ 001402, АЕ 005552) та яким найменування об`єкта нерухомого майна : групи нежитлових приміщень 1-го поверху № 6-9, 2-го поверху №2-13 (заклад лікувально-профілактичний та оздоровчий (лікування лазером, масаж, косметологічний кабінет, топково-допоміжні приміщення)) в літ «Д-2». Адреса об`єкта (місце розташування) Харківська область, Харківський район, Харківська територіальна громада, місто Харків, вулиця Сковороди Григорія 43, кв/оф. група нежитлових приміщень 1-го поверху № 6-9, 2-го поверху №2-13 (заклад лікувально- профілактичний та оздоровчий (лікування лазером, масаж, косметологічний кабінет, топково-допоміжні приміщення)). Ідентифікатор об`єкта нерухомого майна 01.3624215.4999943.20250610.53.8027.47
Також, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав зазначено відомості щодо нежитлової будівлі, зокрема у графі «тип об`єкта» вказано – нежитлові приміщення 1-го поверху №6-9; 2-го поверху №2-13, загальною площею 128,3 кв.м. в літ Д-2, об`єкт житлової нерухомості : Ні, Розділ в процесі відкриття.
При цьому, позивачем на підтвердження відповідності спірної нерухомості до будівель лікарень та оздоровчих закладів 1264, зокрема, 1264.9 Заклади лікувально-профілактичні та оздоровчі інші (інші будівлі) додано до матеріалів справи експертний висновок АС4 № 2024502.
Так, за змістом експертного висновку АС4 № 2024502 нежитлові приміщення в Літер. Б-2 загальною площею 128,3 кв. м віднесено до коду ДКБС 1264.9 заклад лікувально-профілактичний та оздоровчий (лікування лазером, масаж, косметологічний кабінет, топкова – допоміжні приміщення).
У свою чергу, відповідачем на підтвердження правомірності нарахування податку на належний позивачці комплекс нежитлових будівель по ставці 1% від мінімальної заробітної плати за 1 кв. м. для класу будівель «готель» посилається лише на відсутність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформації про технічні характеристики нежитлової нерухомості, не визначення підтипу майна, яке належить ОСОБА_1 на праві власності.
Разом з цим, колегія суддів наголошує, що по-перше, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав щодо цільового призначення нежитлової будівлі, зокрема у графі «тип об`єкта» вказано нежитлова будівля, а по-друге, визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
Крім того, навіть у випадку не відображення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей щодо цільового призначення належної позивачу нежитлової будівлі, ПК України не наділяє контролюючий орган правом на власний розсуд, без законного на те обґрунтування визначати будь-яку ставку податку.
Верховний Суд, розглядаючи подібне за змістом питання, у постанові від 22 жовтня 2025 року у справі № 560/21804/23 зазначив таке:
«За правилами частини другої статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.
Отже, за загальним правилом, якщо особа заперечує актуальність відомостей, внесених до Державного реєстру, останні можуть бути спростовані шляхом надання для дослідження документів, на підставі яких може бути доведено чи спростовано приналежність належного йому майна до об`єкта оподаткування у розумінні вимог податкового законодавства. Аналогічний підхід впроваджено законодавцем і у нормі підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, яка передбачає можливість встановлення бази оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки на підставі відомостей Державного реєстру, але й з урахуванням оригіналів документів платника податків, зокрема документів про право власності».
Виходячи з наведеного правового підходу, сформульованого Верховним Судом, колегія суддів зазначає, що відсутність у витягах з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей щодо коду класифікації будівель відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 у цій конкретній справі не може бути підставою для застосування ставки податку у розмірі 1 відсотка.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.03.2026 по справі № 520/21766/23, яка в силу частини 5 статті 242 КАС України підлягає обов`язковому врахуванню.
За викладених обставин, враховуючи те, що відповідачем не викладено доводів на спростування експертного висновку АС4 № 2024502, колегія суддів дійшла висновку, що ГУ ДПС в Харківській області необґрунтовано кваліфіковано нежитлову власність позивача в якості об`єкту оподаткування податком на нерухоме майно за ставкою 1% як для готельних будівель.
Обґрунтованих доводів того, що при нарахуванні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, позивач не мав права застосовувати ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, у розмірі 0,1 %, встановленому Рішенням № 542/17 для «інші будівлі», контролюючим органом не наведено.
В силу частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Однак, відповідач правомірності свого рішення належним чином не довів.
З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважа, що відповідач при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 20.03.2024 року №0404748-2405-2031- UA63120270000028556 про нарахування ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за податковий період 2022 рік діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені ПК України, отже, наявні підстави для його скасування.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справ і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду не спростовують.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.03.2026 по справі № 520/29074/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	К.В. Мінаєва   В.В. Катунов