Провадження № 2/641/2723/2026 	Справа № 641/3175/26 	

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
09 червня 2026 року         м. Харків

Слобідський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого - судді Чайка І.В.,
за участю секретаря судового засідання: Шумейко С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 641/3175/26 за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особи – підприємця ОСОБА_2 , третя особа: Харківська філія Харківського обласного центру зайнятості про визнання трудових відносин та трудового договору припиненими, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 , в якому просив визнати трудові відносини між ним та ФОП ОСОБА_2 припиненими з 29.04.2022 року на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідно до трудового договору, укладеного між ним та ФОП ОСОБА_2 , позивач був прийнятий на роботу по безстроковому трудовому договору на посаду збиральника ПХВ – виробів. 29.04.2022 року позивачем було подано заяву до роботодавця про звільнення за власним бажанням, проте, до теперішнього часу позивача не звільнено, та відповідно не подано інформацію про звільнення до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України. 07.03.2026 року позивачем повторно було направлено на адресу відповідача заяву про звільнення. 17.03.2026 року позивач звернувся до Харківської філії Харківського обласного центру зайнятості із заявою щодо припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Згідно з відповіддю центру зайнятості позивача було повідомлено про неможливість припинення трудового договору в односторонньому порядку, оскільки ФОП ОСОБА_2 припинив реєстрацію підприємницької діяльності фізичної особи – підприємця за власним рішенням, а відтак не є суб`єктом господарювання та відповідно роботодавцем. Враховуючи те, що такого роботодавця як ФОП ОСОБА_2 наразі не існує, позивач позбавлений можливості в позасудовому подряку оформити факт припинення трудових відносин, та відповідно позбавлений можливості подальшого працевлаштування або набуття статусу безробітної особи. Враховуючи вищевикладене, позивач вимушений звернутись до суду з вказаним позовом.
Ухвалою суду від 09.04.2026 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не подав.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомелний належним чином, причини неявки суду не повідомив.
У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом встановлено, що зі змісту копії трудової книжки НОМЕР_1 , 26.11.2007 року ОСОБА_1 прийнятий ФОП ОСОБА_2 на роботу на посаду збиральника ПХВ – виробів.
Відповідно до довідки ОК-5 Головного управління Пенсійного фонду України у Хрківській області щодо реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, сплата страхових внесків на застраховану особу ОСОБА_1 відповідачем ФОП ОСОБА_2 здійснювалась періодично до 01.01.2022 року.
З Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань від 11.03.2026 року вбачається, що ФОП ОСОБА_2 припинив свою діяльність 25.03.2024 року.
22.04.2022 року ОСОБА_1 на адресу ФОП ОСОБА_2 було направлено заяву, в якій він просив звільнити його із займаної посади за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України з 29.04.2022 року.
07.03.2026 року ОСОБА_1 на адресу ФОП ОСОБА_2 було повторно направлено заяву, в якій він просив звільнити його із займаної посади за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України.
Згідно з відповіддю від 24.03.2026 року, наданою Харківською філією Харківського обласного центру зайнятості на заяву ОСОБА_1 , згідно з базою даних Єдиної інформаційно – аналітичної системи Державної служби зайнятості на теперішній позивач ОСОБА_1 перебуває в трудових відносин з відповідачем ФОП ОСОБА_2 , інформація щодо припинення зазначених трудових вілносин відсутня. Враховуючи припинення ФОП ОСОБА_2 підприємницької діяльності, останній не є суб`єктом господарювання та відповідно роботодавцем, у зв`язкуз чим звільнення в односторонньому порядку не є можливим.
Відповідно до норм ст. 46 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Аналогічні положення містяться в Європейській соціальній хартії (переглянута) від 03.05.1996 (ратифікована Україною 14.09.2006).
Стаття 1 Хартії визначає що з метою забезпечення ефективного здійснення права на працю сторони зобов`язуються: визнати однією зі своїх найголовніших цілей і одним зі своїх найголовніших обов`язків досягнення та, підтримання якомога високого і стабільного рівня зайнятості, маючи на меті досягнення повної зайнятості; ефективно захищати право працівника заробляти собі на життя він вільно обирає; створювати безкоштовні служби працевлаштування для всіх працівників або забезпечувати їхнє функціонування; забезпечувати належну професійну орієнтацію, підготовку та перекваліфікацію або професією, яку сприяти їм.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.
Отже, трудовий договір - це юридично оформлені відносини між працівником і роботодавцем. Змістом трудових відносин є взаємні права та обов`язки сторін, а предметом таких відносин є робота, яку працівник зобов`язується виконувати за плату. При цьому, невиконання протягом тривалого часу працівником з тих або інших причин своїх трудових обов`язків свідчить про відсутність реальних трудових відносин між роботодавцем та працівником. Належні трудові відносини існують одразу у двох площинах - фактичній та юридичній. Відсутність роботи, яка фактично виконується працівником на умовах, передбачених трудовим договором, при юридично оформлених трудових відносинах, не відповідає нормам чинного законодавства та є підставою для розірвання трудового договору на вимогу працівника.
У законодавстві про працю встановлено вичерпний перелік підстав розірвання трудового договору з метою охорони трудових прав громадян. Так, підстави припинення трудового договору окреслені у ст. 36 та інших статтях КЗпП України й залежно від того, хто є ініціатором припинення трудового договору, підстави поділяються на такі групи:
- припинення трудового договору за спільною (взаємною) ініціативою сторін трудового договору (наприклад, угода сторін, закінчення строку);
- розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39 КЗпП України);
- розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця (статті 40, 41 КЗпП України);
- розірвання трудового договору з ініціативи осіб, які не є його стороною (третіх осіб) (пункти 3, 7 ст. 36, ст. 45 КЗпП України та ін.).
Таким чином, розірвання трудового договору стосується лише випадків, коли трудовий договір припиняється з ініціативи будь-якої з його сторін.
Припинення трудового договору є правомірним за одночасної наявності таких умов:1) передбаченої законодавством підстави припинення трудового договору: 2) дотримання порядку звільнення; 3) юридичного факту припинення трудового договору (наказу чи розпорядження роботодавця, заяви працівника, відповідного документа особи, уповноваженої вимагати розірвання договору).
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника.
Згідно з ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору (ч. 3 ст. 38 КЗпП України).
Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права особи, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини 1, 2 ст. 5 ЦПК України), як зазначено в постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі № 377/169/20.
У постанові від 19.09.2019 у справі № 233/2529/18 Верховний Суд, встановивши, що відповідач ні після отримання заяви позивача про розірвання трудового договору, ні після відкриття провадження у справі, не вчинив жодних дій, спрямованих на розірвання трудового договору, дійшов висновку, що відповідно до вимог частини другої статті 5 ЦПК України та виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин між позивачем і відповідачем, ефективним і таким, що не суперечить закону буде такий спосіб захисту як припинення трудових відносин на підставі частини першої статті 38 КЗпП України.
У справі суд встановив, що позивач перебуває у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 .
Трудове законодавство передбачає можливість звільнення працівника за його ініціативою. При цьому, роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник та внести відповідні записи до трудової книжки працівника.
Позивач бажає припинити трудові відносини з відповідачем у спосіб, передбачений КЗпП України, однак позивач позбавлений такої можливості у зв`язку з припиненням відповідачем ФОП ОСОБА_2 підприємницької діяльності.
Викладене свідчить, що за обставин, коли працівник позбавлений можливості розірвати трудовий договір з роботодавцем у порядку, передбаченому КЗпП України, то ефективним способом захисту порушеного права працівника буде ухвалення судом рішення про визнання трудових відносин між сторонами припиненими.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що права позивача підлягають захисту шляхом визнання трудових відносин з відповідачем припиненими за рішенням суду, та приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд,- 

В И Р І Ш И В: 

Позовні вимоги ОСОБА_1 до фізичної особи – підприємця ОСОБА_2 , третя особа: Харківська філія Харківського обласного центру зайнятості про визнання трудових відносин та трудового договору припиненими – задовольнити.
Визнати трудові відносини між ОСОБА_1 та фізичною особою – підприємцем ОСОБА_2 припиненими з 29 квітня 2022 року на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо судового рішення за веб – адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса реєстрації як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 .
Відповідач: Фізична особа – підприємець ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 .
Повний текст рішення виготовлено 12.06.2026 року.

Суддя І.В.Чайка