Справа № 203/4860/26
Провадження № 3/0203/840/2026

ПОСТАНОВА
іменем України

04 червня 2026 року суддя Центрального районного суду міста Дніпра Черваньова Ю.М., розглянувши матеріали, що надійшли від ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області, про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, учня школи №120 м. Дніпро, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.173-2 КУпАП,
ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 955542 від 29.04.2026 року, ОСОБА_1 29.04.2026 року о 08 год. 40 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство стосовно своєї матері психологічного та фізичного характеру, а саме: словесно ображав її та завдавав ударів ногами по спині й ногах, внаслідок чого потерпіла зазнала психологічних страждань та була занепокоєна за своє життя і здоров`я. Таким чином, ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство, тобто адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. 
Виходячи з положень ст.ст. 268, 277-2 КУпАП, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальним правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, не є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Отже, ураховуючи вищенаведене, вважаю за можливе провести розгляд даної справи за відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності.
Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті.
Постанова судді згідно зі ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.
Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особо, стосовно якої він винесений, не проходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.
Оцінюючи докази, додані до протоколу про адміністративне правопорушення, суд зазначає наступне.  
Відповідно до статті 270 КУпАП інтереси особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та є неповнолітньою, мають право представляти її законні представники — батьки, усиновителі, опікуни або піклувальники.
Згідно з пунктом 7 Мінімальних стандартних правил ООН, що стосуються відправлення правосуддя щодо неповнолітніх («Пекінські правила»), основними процесуальними гарантіями під час провадження щодо неповнолітніх є, зокрема, право на правову допомогу та право на присутність батьків або законних представників.
Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Зазначені положення міжнародного та національного законодавства свідчать про те, що право неповнолітньої особи на захист має підвищений рівень гарантій та повинно бути реально забезпечене на всіх стадіях провадження у справі про адміністративне правопорушення. Участь законного представника неповнолітнього покликана забезпечити належну реалізацію процесуальних прав такої особи, а також запобігти будь-яким порушенням її законних інтересів.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому на момент вчинення інкримінованого йому адміністративного правопорушення 29.04.2026 року не досяг вісімнадцятирічного віку та був неповнолітнім.
Разом із тим, письмові пояснення ОСОБА_1 були відібрані за участю його матері — ОСОБА_2 . Водночас саме ОСОБА_2 у даній справі є потерпілою особою, оскільки адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, було вчинене щодо неї.
Суд зазначає, що потерпілий та законний представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, мають різний процесуальний статус, відмінний обсяг процесуальних прав та обов`язків, а їхні інтереси в межах одного провадження можуть не лише не збігатися, а й бути взаємовиключними.
За своєю правовою природою потерпілий заінтересований у підтвердженні факту вчинення правопорушення та притягненні особи до відповідальності, тоді як законний представник неповнолітнього зобов`язаний діяти виключно в інтересах особи, яку представляє, забезпечуючи належну реалізацію її права на захист та інших процесуальних прав.
За таких обставин ОСОБА_2 , яка має у справі статус потерпілої, не могла виступати належним законним представником ОСОБА_1 , оскільки її процесуальний інтерес очевидно суперечить інтересам особи, яку вона повинна була представляти. Поєднання в одній особі процесуального статусу потерпілої та законного представника неповнолітнього суперечить гарантіям права на захист і не забезпечує належного представництва інтересів останнього.
Отже, пояснення ОСОБА_1 були отримані за відсутності належного законного представника, який міг би діяти виключно в його інтересах, що свідчить про істотне порушення права неповнолітнього на захист під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення.
Водночас наведені обставини дають підстави дійти висновку про те, що протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальнім документом, на підставі якого встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, є недопустимим доказом, що з урахуванням концепції «плодів отруєного дерева» тягне за собою очевидну недопустимість всіх інших зібраних доказів, які не підлягають аналізу з огляду на їх очевидну протиправність .
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, отриманих із дотриманням вимог закону, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю належним чином доведеного складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.ст.221, п.1 ст. 247, 251, 283-285, 294 КУпАП, суддя – 

ПОСТАНОВИЛА:
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1  за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
Постанова набирає чинності після закінчення строку на її оскарження.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Скарга на постанову подається до Дніпровського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Дніпра.

Суддя: Ю.М. Черваньова