П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/27730/25	

Перша інстанція: суддя Іванов Е.А.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г. 

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 у справі № 420/27730/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, –

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду У країни в Херсонській області щодо перебування громадянки ОСОБА_1 — представника дискримінованої групи громадян України, євреїв та неєвреїв, асоційованих з ними, які виїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю — у ситуації забороненой дискримінації порівняно з іншими пенсіонерами;
- зобов`язати Відповідача вжити позитивні дії:
1) негайно припинити дискримінацію та утриматися від порушення принципу недискримінації;
2) вважати відповідно до Постанові Верховного Суду від 09 грудня 2024 року у справі № 360/777/23 що “Виплату пенсії особам, які виїхали на постійне проживання за кордон, можливо здійснювати шляхом перерахування коштів на діючі карткові рахунки, відкриті в українських банках. 
3) здійснювати виплату поточної пенсії Позивача на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в А Т “Ощадбанк”;
4) нарахувати та виплатити Позивачу на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в А Т “Ощадбанк” компенсацію за майнову шкоду в сумі 768 091,40 (сімсот шістдесят вісім тисяч дев`яносто одна грн. 40 коп.) грн.;
5) поновити виплату поточної пенсії Позивача та здійснити розрахунок недоотриманої пенсії Позивача за період з 01.03.2013 відповідно до пенсійного законодавства чинного на момент виконання судового рішення та виплатити вказані суми на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ “Ощадбанк”, за винятком виплаченой майнової шкоди, з урахуванням компенсації втрати частини доходів;
6) нарахувати та виплатити Позивачу на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в А Т “Ощадбанк” компенсацію за моральну шкоду в сумі 250 000 (Двісті п`ятдесят тисяч) грн.
7) Розробити та впровадити заходи щодо недопущення подальшої дискримінації громадян України, які виїхали на постійне проживання за кордон, зокрема позивачки, у тому числі шляхом аналізу внутрішніх практик, співпраці з профільними громадськими організаціями, проведення просвітницької роботи серед працівників територіальних органів Пенсійного фонду У країни; 
8) Встановити судовий контроль за виконанням судового рішення та зобов`язати відповідача подати звіт про його виконання у десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили.
Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 19.08.2025 позов залишив без руху та позивачу надав 10-ти денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали.
Постановляючи зазначену ухвалу від 19.08.2025 суд першої інстанції виходив з того, що недоліки позовної заяви повинні бути усунені шляхом надання до Одеського окружного адміністративного суду належним чином оформленого позову конкретизованими вимогами та надання суду квитанції про сплату судового збору.
01.09.2025 позивачем надано до суду заяву на виконання зазначеної ухвали.
В обґрунтування цієї заяви, позивач зазначив, що предметом оскарження є протиправність бездіяльності відповідача, яка полягає у залишенні позивача у стані забороненої дискримінації. Також позивач надав до суду квитанцію про сплату судового збору.
Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 08.09.2025 продовжив строк для усунення недоліків позовної заяви.
Постановляючи зазначену ухвалу від 08.09.2025 суд першої інстанції зазначив, що позивач просить визнати, що він перебуває в ситуації дискримінації, за ознакою раси, етнічного походження та місця проживання, а саме зазнає обмеження порівняно з іншими пенсіонерами в аналогічній ситуації - здійснення виплати пенсії на банківський рахунок, через, з одного боку - відсутність нормативного механізму щодо здійснення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, а з іншого боку, через об`єктивну неможливість виконати умови Порядку №1596 стосовно подання заяви про виплату пенсії на банківський рахунок, та відмови Відповідача визнавати будь-які інші способи подання заяви про виплату пенсії на її банківський рахунок, окрім тих, що прямо передбачені зазначеним Порядком, що призводить до фактичного позбавлення Позивача конституційного права на отримання її пенсії, а дії Відповідача що призвели до цієї дискримінації та до порушення принципу недискримінації - є протиправними.
Суд зауважив, що позивач фактично в прохальній частині позовної заяви зазначає, що він перебуває в ситуації дискримінації, проте, не вказує які саме дії вона оскаржує, вказуючи лише загальну фразу "дії Відповідача що призвели до цієї дискримінації та до порушення принципу недискримінації". Також, позивач просить негайно припинити дискримінацію та утриматися від вчинення дій, що призвели до цієї дискримінації та порушення принципу недискримінації.
Проте, суд першої інстанції вказав, що позивач не вказує, які саме дії він просить припинити та утриматись від яких конкретно дій.
22.09.2025 позивачем надано до суду заяву на виконання зазначеної ухвали. В обґрунтування цієї заяви, позивач зазначив, що не оскаржує жодної окремої дії відповідача та не ставить вимоги про визнання будь-якої дії відповідача протиправною.
Предметом оскарження є протиправність бездіяльності відповідача, яка полягає у залишенні позивача у стані забороненої дискримінації. 
Суть позову полягає у визнанні протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, яка призвела до того, що позивач, як представник дискримінованої групи громадян, опинився у ситуації забороненої дискримінації порівняно з іншими пенсіонерами. Саме ця бездіяльність є прямим порушенням права позивача на рівність та недискримінацію.
Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 29.09.2025 продовжив строк для усунення недоліків позовної заяви.
Постановляючи зазначену ухвалу від 29.09.2025 суд першої інстанції виходив з того, що саме належним чином оформлений позов, який вважається поданим у день первинного подання, направляється сторонам, а тому не може бути уточненим, доповненим, тощо, оскільки саме за поданим належним чином оформленим позовом суд вирішує питання про відкриття провадження по справі за вимогами, викладеними у позові, та у разі відкриття провадження направляє копії позову учасникам справи.
Таким чином, суд вказав, що позивачу необхідно надати до суду адміністративний позов у відповідності до кількості сторін із зазначенням всіх уточнень які вказано в заяві, які надано до суду на виконання ухвали суду від 08.09.2025.
13.10.2025 позивачем надано до суду адміністративний позов у новій редакції вимог.
Так, позивач на виконання вищевказаних ухвал від 08.09.2025 та 29.09.2025, подав належним чином оформлений позов з конкретизованими вимогами, а саме:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо перебування громадянина ОСОБА_1 — представника дискримінованої групи громадян України, євреїв та неєвреїв, асоційованих з ними, які виїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю — у ситуації забороненой дискримінації порівняно з іншими пенсіонерами;
- зобов`язати Відповідача вжити позитивні дії: 
1) негайно припинити дискримінацію та утриматися від порушення принципу недискримінації; 
2) вважати відповідно до Постанові Верховного Суду від 09 грудня 2024 року у справі № 360/777/23 що “Виплату пенсії особам, які виїхали на постійне проживання за кордон, можливо здійснювати шляхом перерахування коштів на діючі карткові рахунки, відкриті в українських банках. Відповідну заяву із зазначенням банківських реквізитів має право подати представник пенсіонера на підставі довіреності. Особиста присутність пенсіонера під час подання такої заяви чинним законодавством не передбачена.”; 
3) здійснювати виплату поточної пенсії Позивача на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ “Ощадбанк”; 
4) нарахувати та виплатити Позивачу на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ “Ощадбанк” компенсацію за майнову шкоду в сумі 768 091,40 (сімсот шістдесят вісім тисяч дев`яносто одна грн. 40 коп.) грн.; 
5) поновити виплату поточної пенсії Позивача та здійснити розрахунок недоотриманої пенсії Позивача за період з 01.03.2013 відповідно до пенсійного законодавства чинного на момент виконання судового рішення та виплатити вказані суми на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ “Ощадбанк”, за винятком виплаченой майнової шкоди, з урахуванням компенсації втрати частини доходів;
6) нарахувати та виплатити Позивачу на визначений ним банківський рахунок № № НОМЕР_1 відкритий в АТ “Ощадбанк” компенсацію за моральну шкоду в сумі 250 000 (Двісті п`ятдесят тисяч) грн. 
7) розробити та впровадити заходи щодо недопущення подальшої дискримінації громадян України, які виїхали на постійне проживання за кордон, зокрема позивачки, у тому числі шляхом аналізу внутрішніх практик, співпраці з профільними громадськими організаціями, проведення просвітницької роботи серед працівників територіальних органів Пенсійного фонду України;
8) встановити судовий контроль за виконанням судового рішення та зобов`язати відповідача подати звіт про його виконання у десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили.
Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 20.10.2025 продовжив строк для усунення недоліків позовної заяви.
Постановляючи зазначену ухвалу від 29.09.2025 суд першої інстанції виходив з того, що у змісті позовних вимог позивач просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області поновити виплату поточної пенсії позивача та здійснити розрахунок недоотриманої пенсії позивача з 01.03.2013.
Водночас, з позовом до суду позивач звернувся 14.08.2025, тобто з пропуском встановленого КАС України шестимісячного строку.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції вказав, що виявлені недоліки повинні бути усунені шляхом надання до Одеського окружного адміністративного суду заяви про поновлення строку на звернення до суду із зазначенням відповідних обставин та докази поважності причин пропуску.
04.11.2025 від представника позивача надано заяву про поновлення процесуального строку.
В обґрунтування заяви позивач зазначає, що з урахуванням подання уточненого позову та уточнених позовних вимог, щодо визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України Херсонській області щодо перебування громадянки ОСОБА_1 — представника дискримінованої групи громадян України, євреїв та неєвреїв, асоційованих з ними, які виїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю — у ситуації забороненой дискримінації порівняно з іншими пенсіонерами, в якій Позивач перебуває з моменту виїзду за кордон і продовжує перебувати дотепер - є триваючим правопорушенням. 
Позивач зауважує, що оскільки строк звернення із головною позовною вимогою — не пропущений, то відповідно не може вважатися таким, що сплив, і строк звернення з похідними вимогами, метою яких є усунення правових наслідків, спричинених порушенням права Позивача на недискримінацію.
Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 10.11.2025 у задоволенні заяви представника позивача про поновлення строку звернення до суду – відмовив.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії – повернув без розгляду.
Роз`яснив позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
З наведених підстав суд першої інстанції виснував, що позивачем не зазначено обставин за яких він не міг вчасно звернутись до суду, тобто в даному випадку має місце не зацікавленість позивача у вирішенні зазначеного питання.
П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 03.02.2026 ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10.11.2025 скасував, а справу направив на продовження розгляду.
Ухвалюючи вказану постанову, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції не врахував наявність рішення суду, яке набрало законної сили у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що унеможливлює повторного вирішення судом спору.
За таких обставин, колегія суддів виснувала, що суд першої інстанції, під час вирішення питання про відкриття провадження у цій справі, має перевірити наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі вимог пункту 2 частини 1 статті 170 КАС України.
Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 09.03.2026 відмовив у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії.
Роз`яснив позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається. 
Постановляючи вищевказану ухвалу, враховуючи те, що є таке рішення суду з фактичного предмету спору і між тими самим сторонами, а також те, що вимоги є вирішеними, суд першої інстанції дійшов висновку, що наявні підстави для відмови у відкритті провадження на підставі пункту 2 частини 1 статті 170 КАС України.
При цьому, суд першої інстанції зауважив, що позивач не позбавлений права на звернення до суду в інших справах в порядку встановленому ст. 383 КАС України.
Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі вказує, що ухвала судом першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального, у зв`язку з чим просить її скасувати.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію зазначає, що суд першої інстанції застосував п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України з грубим порушенням закону, без наявності усіх необхідних для цього умов, що є самостійною підставою для скасування Ухвали.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
За приписами ч. ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справ.
Відповідно до п. 4, п. 6 ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.
Відмова у відкритті провадження у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.
Згідно з позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.04.2018 у справі № 11-257заі18 тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
У розумінні адміністративного процесуального закону підстав позову ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутись до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача.
Апеляційний суд звертає увагу, що, визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою №48553/99 “Совтрансавто-Холдинг” проти України”, а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою №28342/95 “Брумареску проти Румунії” встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Матеріалами справи встановлено, що П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 13.08.2024 по справі № 420/21779/23 адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнив.
Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, повідомлене листом від 18 лютого 2023 року №2100-03-8/3949, щодо розміру пенсії та відмови у виплаті пенсії на банківський рахунок ОСОБА_1 . 
Визнав протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області стосовно розрахунку пенсії позивача та розрахунку боргу за період з 01 березня 2013 року на момент нарахування пенсії до виплати 18 лютого 2023 року без здійснення автоматичних перерахунків індексації та/або масових перерахунки пенсії та без врахування надбавки до пенсії відповідно ст.ст. 27, 28 та ч.ч.2, 3 ст.42 та п.п.4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 01 квітня 2020 року №251 "Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році" та від 20 лютого 2019 року №124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", в редакції дійсної на момент нарахування/ фактичної виплати пенсії позивачу 18 лютого 2023 року.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити розрахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням автоматичних перерахунків індексації та/або масових перерахунків пенсії та надбавок до пенсії, відповідно ст.ст. 27, 28 та ч.ч.2, 3 ст. 42 та п.п.4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 01 квітня 2020 року № 251 "Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році" та №124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", в редакції дійсної на момент нарахування/фактичної виплати пенсії позивачу за винятком сплачених сум. 
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити виплату пенсії на банківський рахунок ОСОБА_1 , згідно Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, за правилами встановленими Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року №1596”.
Позивач з метою сприяння Відповідачу у виконанні покладених на нього обов`язків відкрив рахунок у АТ “Ощадбанк”, поточний рахунок № НОМЕР_2 (Далі - “Банківський рахунок”). 21.02.2025 представник позивача звернувся до відповідача із заявою про виплату пенсії на вказаний рахунок, додавши до неї особисту заяву Позивача від 20.02.2025 року, підписану уповноваженим представником банку та завірену печаткою банку. 
25.03.2025 позивач отримав лист від відповідача №2300-1468/М-02/8-2100/25, яким Відповідач відмовив у виплаті пенсії на банківський рахунок Позивача. Відповідач мотивував відмову тим, що для виплати пенсії через поточні рахунки в банках Позивач має особисто подати заяву про виплату пенсії, відповідно до Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивач у справі, яка розглядається, обрав спосіб захисту шляхом подання нового позову про зобов`язання відповідача виконати постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2024 по справі №420/21779/23.
Отже, спірні правовідносини між сторонами, зокрема щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Херсонській області здійснити виплату пенсії на банківський рахунок ОСОБА_1 – вже вирішені у справі № 420/21779/23 та перейшли до стадії виконання судового рішення
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.09.2024 у справі №990/220/24 вказала що із положень п. 4, 5 ч. 5 ст. 160 КАС України в поєднанні з вимогами ст.ст. 5, 77 цього Кодексу випливає, що особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси і яка у зв`язку із цим звертається за їх захистом до адміністративного суду, має зазначити в позовній заяві хто, котрий саме порушив її права чи інтереси, яким чином, якими діями (рішенням, бездіяльністю) відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать.
Закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право. Зміст та обсяг порушеного права і виклад обставин, якими воно підтверджується, у кожному конкретному випадку можуть бути різними, але разом із цим принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові рамки події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних з визнанням позовної заяви прийнятною / неприйнятною.
При цьому, як доцільно зауважив суд першої інстанції, що по різному заявлені вимоги, проте які вже вирішено раніше рішеннями які набрали законної сили не розглядаються судом повторно.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження на підставі пункту 2 частини 1 статті 170 КАС України.
Відтак, твердження апелянта не знайшли підтвердження в ході апеляційного перегляду.
Викладені в цій постанові мотиви та аргументи дають відповідь на всі суттєві доводи апеляційної скарги. 
За наведеного, доводи апеляційної скарги, яким надано оцінку в мотивувальній частині постанови, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (див. п. п. 29 - 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, від 09.12.1994. 
При цьому, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх ( див. пункт 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява № 49684/99, від 27.09.2001.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 у справі № 420/27730/25 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	А.Г. Федусик   Г.В. Семенюк