П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/16182/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Петричкович А.І. 
Суддя-доповідач - Томчук А.В. 
15 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Томчука А.В. 
суддів: Драчук Т. О.  Савицької Н.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
В обґрунтування заявлених вимог позивач вказувала на протиправність дій відповідача щодо не нарахування при звільнення одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, на підставі пункту 2 частини другої статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.02.2026 адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, що разом складає повних 29 років, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення. 
За доводами апеляційної скарги, суд першої інстанції застосував редакцію Закону № 2011-ХІІ після змін внесених Законом № 3633-ІХ від 11.04.2024, хоча спірні правовідносини виникли до набрання чинності відповідними змінами. 
Також в апеляційній скарзі відповідач звертає увагу, що судом першої інстанції не надано оцінку дотриманню строку звернення до суду із цим позовом.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до частини четвертої статті 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
З урахуванням приписів статті 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків. 
Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 20.06.2025 № 171 виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення. Підстава звільнення: пункт 3 ч. 5 та п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини - необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю І чи II групи) виключити зі списків особового складу). Вислуга років станом на 16.06.2025: календарна 29 років 01 місяць 29 днів, пільгова - 00 років 06 місяців 00 днів, загальна вислуга - 29 років 07 місяців 29 днів.
Згідно відповіді Військової частини НОМЕР_1 на адвокатський запит, відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 позивачу нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби. З урахуванням 29 повних календарних років служби та коефіцієнта 25% сума одноразової грошової допомоги склала 180981,75 грн.
Вважаючи дії відповідача щодо не нарахування та невиплати на день виключення зі списків військової частини одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби протиправними, позивач звернулась з цим позовом до суду.
У відповідності до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частина перша статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII визначає, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. 
Частинами другою та третьою статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Підпунктом 2 частини 2 статті 15 Закону України № 2011-XII встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах: 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше - які звільняються з військової служби: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначено частиною дванадцятою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", під час дії особливого періоду та воєнного стану.
Колегія суддів зауважує, фактично позов спрямований на захист, порушеного на думку позивача, права на отримання одноразової грошової допомогу при звільненні враховуючи вислугу 10 календарних років і більше, відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII.
На момент звільнення з військової служби (16.06.2025) календарна вислуга років ОСОБА_1 у Збройних Силах України становила: календарна 29 років 01 місяць 29 днів, пільгова - 00 років 06 місяців 00 днів, загальна вислуга - 29 років 07 місяців 29 днів.
Разом з цим, умовою отримання одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII визначено наявність вислуги 10 календарних років і більше.
Більше того, умова для звільнення як то "через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначено частиною дванадцятою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", під час дії особливого періоду та воєнного стану" також дотримана позивачем.
Відповідно колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо того, що умови звільнення позивача з військової служби повністю відповідають умовам визначеним п. 2 ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII, у зв`язку з чим вона право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Зважаючи на наведене безпідставними є доводи апелянта про застосування судом першої інстанції редакції Закону № 2011-ХІІ після змін внесених Законом № 3633-ІХ від 11.04.2024, хоча спірні правовідносини виникли до набрання чинності відповідними змінами, оскільки як встановлено судом першої інстанції та не спростовано під час апеляційного перегляду справи, спірна одноразова грошова допомога при звільненні підлягала нарахуванню та виплаті станом на дату звільнення позивача з військової служби за чинної редакції підпункту 2 частини 2 статті 15 Закону України № 2011-XII із урахуванням змін внесених Законом № 3633-IX від 11.04.2024.
Стосовно доводів апелянта про недотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду, то тут слід врахувати наступне.
Спір у цій справі виник у зв`язку із протиправними, на думку позивача, діями відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, яке мало місце 20.06.2025.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною п`ятою статті 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Таким чином, для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При цьому, законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Верховний Суд у постанові від 25.04.2023 у справі № 380/15245/22 сформував висновок щодо строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці військовослужбовців, відповідно до якого, вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, Суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголосив, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.
В контексті доводів сторони відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду із цим позовом, колегія суддів також враховує наступне. 
За приписами частини першої і другої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
За обставинами цієї справи, позивача було виключено зі списків військової частини на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 20.06.2025 № 171.
Водночас до відповідно до матеріалів адміністративної справи із цим позов позивач звернулась до суду 17.09.2025, тобто дотримавшись тримісячного строку передбаченого статтею 233 КЗпП України.
За таких обставин доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку звернення до суду із цим позовом є безпідставними.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до приписів пункту 1 частини 1 статей 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до положень статті 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України. 

Головуючий	 		Томчук А.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Драчук Т. О.    Савицька Н.В.