Справа № 509/4628/25
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 червня 2026 року с-ще Овідіополь
Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Панасенка Є.М.,
за участю секретаря судового засідання: Пронози І.В.,
розглянувши в приміщенні суду заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Чекмарьової Лариси Юріївни, про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу по цивільній справі № 509/4628/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг,- 
ВСТАНОВИВ: 
У провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області перебуває цивільна справа №509/4628/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості за договором про надання послуг.
20.05.2026 року по даній справі судом було ухвалено рішення, яким було відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг. 
22.05.2026 року до суду надійшла заява представника відповідача Чекмарьової Л.Ю. про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 400 грн.
В обґрунтуванні заяви зазначено, що у зв`язку з поданням позову ТОВ «ГК «Нафтогаз України» та розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем ОСОБА_2 було понесено додаткові судові витрати на професійну правничу допомогу. Відповідачем було заявлено про понесення витрат на правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи, та відповідно судом не вирішено питання про судові витрати, тому користуючись ч. 8 ст. 141 ЦПК України, у відповідача наявні правові підстави на відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 8400,00 горн..
Ухвалою судді від 26.05.2026 року прийнято до розгляду дану заяву. Постановлено вирішити питання про судові витрати шляхом ухвалення додаткового рішення протягом десяти днів без повідомлення учасників справи. Роз`ясннено стороні позивача про їх право заявити обгрунтоване клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, у разі заявлення неспівмірного розміру витрат.
01.06.2026 року представник позивача Погодін В.О. подав до суду заперечення на клопотання про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у даній справі. Доводи заперечення обгрунтовує тим, що представником відповідача не надано попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Як убачається з копії акту приймання-передачі наданої правничої допомоги від 20.05.2026, це не є попереднім розрахунком, а вже сформованим та підписаним після ухвалення рішення суду. Також, в зазначеному акті відсутня деталізація наданих правничих послуг (не зазначено що саме входило в письмову консультацію, відсутня кількість витрачених годин, відсутня кількість надісланих адвокатських запитів та докази направлення цих запитів тощо).
Також вказує що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критерію розумності, є необґрунтованим та неспіврозмірним реальним витратам з огляду, зокрема, на незначну складність справи, невеликий обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду у суді, тривалість та кількість судових засідань.
Крім того, вбачає із поданої заяви представника відповідача від 20.05.2026 про розгляд справи без участі відповідача та його представника, про відсутність їх наміру подавати клопотання про надання доказів понесених витрат до закінчення судових дебатів. 
У зв`язку з наведеним, просить відмовити у задоволенні клопотанні представника відповідача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу у справі №509/4628/25.
04.06.2026 року від представника відповідача Чекмарьової Л.Ю. надійшла письмова відповідь на заперечення щодо відшкодування витрат відповідача на правничу допомогу. Заяву обгрунтовує тим, що відповідачем було заявлено у відзиві на позовну заяву від 23.01.2026 року, що у зв`язку з поданням позову ТОВ «ГК «Нафтогаз України» та розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем ОСОБА_2 було понесено додаткові судові витрати на професійну правничу допомогу. Орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу складав 4 200,00 (чотири тисячі двісті) гривень. Також 20.05.2026 року було подано клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу, до якого було долучено Акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 20 травня 2026 року, Додаткову угоду №2 до Договору №337 про надання правничої допомоги від 20.05.2026 року. Тому вважає твердження позивача стосовно відсутності попереднього розрахунку суми судових витрат не відповідає дійсності.
Також вказує, що у зв`язку із значним розглядом справи, зібранням доказів для підтвердження правової позиції відповідача, складанням додаткових процесуальних документів, сума гонорару за надання правничої допомоги змінилась. Згідно п. 1 Додаткової угоди №2 до Договору № 337 про надання правничої допомоги від 20 травня 2026 року вартість послуг за надану правничу допомогу складає 8 400,00 грн. (вісім тисяч чотириста гривень) за підготовку та подання відзиву на позовну заяву по справі №509/4628/25, письмових пояснень та зібрання доказів, супроводження під час судового процесу.
Вважає, що сума витрат на правову допомогу є співмірною із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, як того вимагає ч.5 ст.137 ЦПК України.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Так, згідно рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20.05.2026 року у цивільній справі №509/4628/25 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг відмовлено.
Дане судове рішення дійсно не містить посилання на вирішення питання про судові витрати в частині витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Встановлено, що з метою отримання допомоги щодо ведення справи ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Лариси Чекмарьової» в особі керуючої бюро Чекмарьової Лариси Юріївни було укладено Договір № 337 про надання правничої допомоги від 18 грудня 2025 року, Додаткову угоду №1 до Договору № 337 про надання правничої допомоги від 18 грудня 2025 року.
Представником відповідача Чекмарьовою Л.Ю. до суду 23.01.2026 року було подано відзив на позовну заяву, де також зазначений орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу в даній справі у розмірі 4 200,00 (чотири тисячі двісті) гривень.
Згідно поданого до суду клопотання представника відповідача від 20.05.2026 року було подано клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу, до якого було долучено Акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 20 травня 2026 року, Додаткову угоду №2 до Договору №337 про надання правничої допомоги від 20.05.2026 року. 
Представником позивача також долучено підписаний Акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 20.05.2026 року та Додаткову угоду №2 до Договору № 337 про надання правничої допомоги від 20 травня 2026 року відповідно до яких, позивачем погоджено та прийнято від адвоката роботу - підготовка та подання відзиву на позовну заяву по справі №509/4628/25 та письмових пояснень, зібрання доказів, супроводження під час судового процесу, вартість якої становить 8400,00 грн.
У зв`язку з наведним, твердження представника позивача про відсутність орієнтовного розрахунку витрат відповідача у справі не відповідають дійсності, а тому, з урахуванням вчасно поданого клопотання представника відповідача від 20.05.2026 року в цивільній справі, яка розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження, де судові дебати не проводяться, суд вважає є всі підстави для прийняття судом доказів сторони відповідача про понесені витрати на правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення з цього питання.
За положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Згідно практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, визначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року, п.п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 року) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. А у рішенні Європейського суду у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У частині обґрунтованості понесених позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою, у заявленому розмірі, суд також звертає увагу на положення ст. 137 ЦПК України, відповідно до якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Водночас у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У цій частині суд звертає увагу, що зменшення розміру витрат на правничу допомогу можливе виключно за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам за відповідним клопотанням іншої сторони.
В іншому випадку, таке необґрунтоване зменшення є втручанням у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом, що суперечить принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 р. по справі № 910/13071/19.
Крім того, суд враховує правову позицію Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладену в Постанові від 12.02.2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої: «Судова колегія зазначає, що аналізуючи положення ЦПК України, суд прийшов до висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України)».
Такий же підхід застосовує і ЄСПЛ. Так, у рішенні по справі «Бєлоусов проти України» (заява № 4494/07) ЄСПЛ дійшов висновку, що витрати, які мають бути сплачені за договором адвокату, необхідно розглядати як фактично понесені: «115. Суд зазначає, що хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Як видно з матеріалів справи, п. Бущенко представляв заявника протягом провадження у Суді, отже, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними».
Відповідно до конкретної та послідовної практики Верховного Суду, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо (постанова Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 808/1849/18).
У разі неспівмірності розміру витрат на правову допомогу суд самостійно визначає розмір судових витрат (постанова Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 160/6762/21).
ВП ВС в постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи, чи були вони фактично здійснені, та оцінювати їх необхідність.
Суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та додаткова постанова ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 775/9215/15ц).
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторонни або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторонни під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Таким чином, оскільки було відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, суд дійшов висновку, що на користь відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу.
З огляду на категорію та складність справи, предмет позову, доводи представника позивача, заперечення представника відповідача, беручи до уваги положення 141 ЦПК України, суд вбачає обґрунтовування розміру витрат, яка визначена в сумі 8400 грн та приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення витрат та стягнення з позивача на користь відповідача понесених ним витрат на правничу допомогу у розмірі 8400 грн. На переконання суду, така сума відповідає критеріям співмірності, обґрунтованості, реальності, розумності та пропорційності до предмета спору.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 133, 134, 137, 141, 246, 259, 263-268, 270 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
У цивільній справі № 509/4628/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг, - ухвалити додаткове рішення.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (код ЄДРПОУ: 40121452, місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8400 (вісім тисяч чотириста) грн. 00 коп.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Є. М. Панасенко