КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 червня 2026 року Київ справа №320/16553/25
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Скрипки І.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Державної служби України з безпеки на транспорті, про визнання протиправною та скасування постанови,
в с т а н о в и в:
до суду звернувся ОСОБА_2 із позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Просив визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 28.02.2025 про відкриття виконавчого провадження ВП № 77333789 про примусове виконання постанови Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) від 15.10.2024 № 00001470, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 1321 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не отримував постанову від 15.10.2024 № 00001470, якою на нього накладено адміністративне стягнення, зокрема, через зміну адреси проживання. Про існування вказаної постанови дізнався після відкриття іншого виконавчого провадження та блокування рахунків, а копію відповідної постанови отримав у відповідь на адвокатський запит – 21.02.2025. Повідомив, що штраф, накладений постановою Державної служби України з безпеки на транспорті від 15.10.2024 № 00001470 за адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 1321 КУпАП сплачено 26.02.2025, тобто до відкриття виконавчого провадження. За таких обставин, на переконання позивача, примусове виконання вказаної постанови є неможливим, оскільки це суперечить приписам чинного законодавства. 
Ухвалою суду від 10.04.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Державну службу України з безпеки на транспорті (код ЄДРПОУ: 39816845; місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 51).
Витребувано від відповідача: копії усіх матеріалів виконавчого провадження ВП № 77333789 у придатному для читання вигляді; письмові пояснення щодо спірних правовідносин.
Витребувано від позивача: пояснення з доказами, чи оскаржувалась позивачем постанова третьої особи від 15.10.2024 № 00001470 з підстав, про які зазначено в позовній заяві, або з інших підстав; усіх належних доказів реєстрації місця проживання позивача, починаючи з 15.10.2024 по 28.02.2025 включно; інформації, чи звертався до відповідача позивач із заявою про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Відповідач проти задоволення позову заперечив, зазначивши, що 17.12.2024 від Укртрансбезпеки надійшла заява про примусове виконання постанови від 15.10.2024 № 00001470, яка у зв`язку з кібератакою на державні реєстри України зареєстрована 27.02.2025, після відновлення роботи реєстру. Посилаючись на положення статті 308 КУпАП, відповідач зазначає про правомірність прийняття оскаржуваної постанови. Наголошує, що винесення постанови про відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця, якщо відсутні підстави для повернення виконавчого документа, а не правом відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», тому постанова про відкриття провадження є правомірною і не підлягає скасуванню.
Третя особа подала до суду письмові пояснення, у яких просила відмовити у задоволенні позову, оскільки під час розгляду події головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду за безпекою на наземному транспорті, отримано інформацію стосовно відповідальної особи із зазначенням відповідної поштової адреси, на яку направлялась постанова від 15.10.2024 № 00001470, однак лист повернувся на адресу Укртрансбезпеки «за закінченням терміну зберігання».
Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
15.10.2024 року Державною службою України з безпеки на транспорті прийнято постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АВ № 00001470, відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8 500,00 грн.
У цій постанові зазначено, що у разі несплати штрафу у строк, встановлений частиною другою статті 300-2 КУпАП в порядку примусового виконання цієї постанови, органи державної виконавчої служби з правопорушника стягують штраф у подвійному розмірі - 17 000 грн.
Постанова №00001470 була винесена 15.10.2024 та скерована на адресу: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією поштового відправлення.
Державна служба України з безпеки на транспорті звернулась до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою від 10.12.2024 року № 14232/3.1.2/14-24 про примусове виконання постанови серії АВ № 00001470.
28.02.2025 старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Микитин Світланою Степанівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 77333789 щодо примусового виконання постанови Державної служби України з безпеки на транспорті № 00001470, виданої 15.10.2024 року про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 17 000,00 грн.
Вважаючи протиправною постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 77333789, винесену 15.10.2024 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить із такого.
Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За визначенням у статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
Частиною першою статті 4 Закону № 1404-VIII передбачено, що у виконавчому документі зазначаються наступні відомості: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.
За правилами частини четвертої цієї ж статті виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема, якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); а також, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Частиною першою статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Згідно із частиною п`ятою статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Приписами статті 291 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) врегульовано питання набрання законної сили постановою адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення.
Згідно із статтею 292 КУпАП скарга на постанову по справі про адміністративне правопорушення розглядається правомочними органами (посадовими особами) в десятиденний строк з дня її надходження, якщо інше не встановлено законами України.
Порядок виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті встановлено статтею 300-1 КУпАП, відповідно до якої у разі несплати штрафу особами, зазначеними у частинах першій та другій статті 14-2 цього Кодексу, протягом 30 днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сферах безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів така постанова підлягає примусовому виконанню.
У разі несплати штрафу особами, зазначеними у частині першій цієї статті, постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті підлягає примусовому виконанню протягом 30 днів з дня набрання нею законної сили.
У разі оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сферах безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів перебіг строків, визначених цією статтею, зупиняється до розгляду скарги.
Строки і порядок виконання постанови про накладення штрафу встановлено статтею 307 КУпАП, відповідно до частини першої якої штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Стаття 308 КУпАП регулює примусове виконання постанови про стягнення штрафу, відповідно до якої у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу. 
Аналіз вказаних приписів КУпАП вказує на те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів набирає законної сили, зокрема після її вручення особі. Закон встановлює тридцяти денний строк з дня набрання постановою про накладення штрафу для сплати штрафу, вказаний строк зупиняється у разі її оскарження - до розгляду скарги.
При цьому, штраф має бути сплачений не пізніш як через десять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення, у разі несплати штрафу у зазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби, при цьому у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.
Як вбачається із паспорта ОСОБА_1 , з 23.08.2022 адресою його місця проживання є АДРЕСА_2 .
Також суд звертає увагу, що порушення, за яке застосовано відповідальність у вигляді накладення штрафу, зафіксвано у автоматизованому режимі.
Тобто позивач без отримання відповідної постанови не знав і не міг знати про вчинення відповідного порушення і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
При цьому, як закріплено у статті 279-5 КУпАП, у разі якщо адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, уповноважені на те посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а в разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлюють відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або вантажовідправника.
За запитом уповноваженої на те посадової особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті (у тому числі за умови ідентифікації такої посадової особи за допомогою кваліфікованого електронного підпису), відповідні органи (підрозділи) Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України зобов`язані надавати відомості про належного користувача транспортного засобу, фізичну особу, керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, особу, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи, з обов`язковим дотриманням Закону України «Про захист персональних даних».
За запитом уповноваженої на те посадової особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті (у тому числі за умови ідентифікації такої посадової особи за допомогою кваліфікованого електронного підпису), відповідні органи державної влади або місцевого самоврядування, їх посадові (службові) особи зобов`язані надати відомості про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи вантажовідправника.
Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Постанова про накладення адміністративного стягнення надсилається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом трьох днів з дня її винесення рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи).
Днем отримання постанови є дата, зазначена в поштовому повідомленні про вручення її особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, або повнолітньому члену сім`ї такої особи. У разі якщо особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, відмовляється від отримання постанови, днем отримання постанови є день проставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову від її отримання.
У разі невручення постанови адресату за зазначеною в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань або Єдиному державному демографічному реєстрі адресою днем отримання постанови вважається день повернення поштового відправлення з позначкою про невручення до органу (підрозділу), уповноважена посадова особа якого винесла відповідну постанову.
За нормами частини третьої статті 291 цього ж Кодексу постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.
У той же час постанова від 15.10.2024 № 00001470 про накладення адміністративного стягнення направлялась на адресу: АДРЕСА_1 , лист було повернуто на адресу відправнику з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Тобто не на адресу місця проживання позивача.
При цьому, третьою особою на підтвердження направлення постанови за належною адресою реєстрації місця проживання позивача надано витяг із Єдиного державного реєстру транспортних засобів, з якого вбачається, що адресою власника транспортного засобу марки MAN модель TGS 26.320, державний номерний знак НОМЕР_2 , є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації – АДРЕСА_3 .
У свою чергу, позивач надав пояснення із цього приводу. Вказав, що безпосередньо Порядок ведення Єдиного державного реєстру транспортних засобів (наказ МВС № 779), допускає можливість отримання адресної інформації з інших інформаційних систем: пункт 2 розділу ІІ цього Порядку передбачає, що внесення, накопичення, використання інформації в ЄДРТЗ здійснюється шляхом її обробки уповноваженими особами, що передбачає взаємодію із зовнішніми джерелами даних у межах компетенції. Зауважив, що пункт 3 цього ж розділу визначає, що до ЄДРТЗ уносяться, зокрема, адреса реєстрації місця проживання фізичної особи — яка в Україні офіційно формується і зберігається саме в демографічному реєстрі, як базовому реєстрі реєстрації місця проживання. Наголосив, що Порядок внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2022 №1145, прямо передбачає використання даних з Єдиного державного демографічного реєстру (ЄДДР) під час перевірки відомостей про місце проживання особи; зокрема, відповідно до пункту 8 цього Порядку, відсутність інформації в ЄДДР про задеклароване або зареєстроване місце проживання є підставою для відмови у внесенні даних до реєстру транспортних засобів. Крім того, пункт 28 цього ж Порядку передбачає, що до ЄДРТЗ вносяться не лише адресні відомості, а й унікальний номер запису в ЄДДР, за наявності; це свідчить про те, що інформаційна система МВС вже має інтегрований доступ до ЄДДР та технічну можливість автоматичного отримання актуальних адресних відомостей без необхідності додаткових дій з боку громадянина.
Вказав, що відсутність такої взаємодії є наслідком недосконалості або бездіяльності з боку державних органів, а не порушенням з боку позивача; а у цьому випадку позивач виконав свій обов`язок належним чином - здійснив актуалізацію адреси реєстрації в Єдиному демографічному реєстрі, це - єдине джерело офіційної інформації про місце реєстрації фізичної особи, ведення якого покладено на органи державної влади, зокрема ДМС (яке підконтрольне МВС). У разі належної налаштованості інформаційної взаємодії між ЄДДР та ЄДРТЗ, оновлена інформація мала би бути автоматично врахована при формуванні кореспонденції. Підсумував, що невиконання органами Укртрансбезпеки обов`язку щодо автоматичного врахування актуальної адреси реєстрації, внесеної до ЄДДР, не може покладатися у відповідальність на позивача, натомість це є проявом неналежної реалізації інформаційної взаємодії між державними органами, що підтверджується самими поясненнями третьої особи. Підкреслив, що у позивача відсутні як обов`язок, так і передбачений механізм самостійної актуалізації адресних відомостей у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів (ЄДРТЗ) — відповідні нормативно-правові акти не містять таких вимог до фізичних осіб, а навпаки покладають обов`язок ведення реєстру на органи МВС.
Позивач ще раз звернув увагу, що він виконав обов`язок з актуалізації відомостей у профільному Єдиному демографічному реєстрі, який є офіційним джерелом даних про місце проживання; а державні органи повинні забезпечити належну технічну інтеграцію та інформаційну взаємодію між ЄДДР і ЄДРТЗ, що передбачено чинними актами Кабінету Міністрів України та нормативними документами МВС. Наголосив, що відсутність вручення постанови не пов`язана з поведінкою позивача, а є наслідком неналежної організації автоматичного обміну даними між державними реєстрами, за який несе відповідальність.
Як закріплено у пункті 1 Розділу 1 Порядку ведення Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерстві внутрішніх справ України від 06.11.2020 року № 779 і зареєстровано у Міністерстві юстиції України 31.12.2020 за № 1337/35620, цей Порядок визначає процедуру ведення Єдиного державного реєстру транспортних засобів (далі - ЄДРТЗ).
За положеннями пункту 6 Розділу 2 Порядку до ЄДРТЗ уносяться такі відомості про власника (співвласника) транспортного засобу: 1) прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дата народження; 2) повне найменування та ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України (для юридичних осіб); 3) адреса реєстрації місця проживання фізичної особи або адреса місцезнаходження юридичної особи; 4) назва, серія (за наявності), номер, дата видачі документа, що посвідчує особу, та найменування органу, який його видав; 5) реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків відповідно до закону).
За правилами частини першої статті 24 Закону № 1404-VIII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
За визначеннями у статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-IV місцем перебування є житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги; місцем проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.
За положеннями частини першої статті 4 Закону Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» №5492-VI Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.
Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи.
У відповідності до пункту 5-1 частини першої статті 7 Закону до Реєстру вноситься, зокрема, така інформація про особу: відомості про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи, зняття особи з реєстрації місця проживання або про зміну місця проживання (перебування) особи.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.07.2021 у справі №380/9335/20 надав оцінку правильності тлумачення положень статті 24 Закону № 1404-VIII у контексті визначення місця проживання боржника та дійшов висновку, що визначення місця виконання виконавчого документа щодо позивача (як фізичної особи-боржника) має відбуватися за зареєстрованим місцем проживання боржника. Крім того, аналізуючи положення статей 9, 18 Закону № 1404-VIII, положення статті 27 Закону № 1403-VIII, а також положення Закону № 5492-VI, Верховний Суд дійшов висновку, що виконавець має реальну можливість перевірити місце знаходження боржника шляхом перевірки необхідної інформації у Єдиному демографічному реєстрі або шляхом запиту до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи. Такі дії відповідатимуть вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, яких приватний виконавець має дотримуватись. Верховний Суд наголосив, що відсутність прямої вказівки в Законі України «Про виконавче провадження» на обов`язок виконавця перевіряти місце проживання боржника не повинна слугувати інструментом ймовірних порушень прав боржника з боку виконавця - суб`єкта владних повноважень. Виходячи із системного аналізу пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIII в сукупності з іншими положеннями цього Закону, Верховний Суд констатував, що надання триденного терміну для вирішення питання щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання спрямоване саме на необхідність перевірки органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем, зокрема і відповідності зареєстрованого місця проживання боржника - фізичної особи адресі боржника, вказаної у виконавчому документі, і належності такого зареєстрованого місця проживання виконавчому округу, на який поширюються повноваження виконавця.
Таку ж позицію відображено і у постанові Верховного Суду від 05.08.2021 у справі №340/1890/20.
У той же час, у межах спірних відносин, державний виконавець не перевірив адресу реєстрації місця проживання позивача і відкрив виконавче провадження фактично не за місцем реєстрації ОСОБА_1 .
Так само, постанова по справі про адміністративне правопорушення направлялася не на адресу реєстрації позивача, у зв`язку із чим фактично, виходячи із приписів статті 291 КУпАП, не набрала законної сили.
При цьому порушення зафіксоване у автоматичному режимі, тому без належного повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності позивач не мав змоги бути обізнаним про необхідність сплати штрафу і виконати такий обов`язок своєчасно.
Більше того, у подальшому, 26.02.2025, тобто до винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження, позивач сплатив повністю штраф у розмірі 8500 грн, накладений постановою від 15.10.2024, за якою відкрито виконавче провадження у досліджуваному випадку.
За приписаними частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
У той же час, оскаржувана у цьому випадку постанова, з урахуванням викладеного вище, не відповідає таким критеріям.
За наведеного у сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою, а тому констатує необхідність визнання протиправною і скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.02.2025 № 77333789.
Як видно із квитанції до платіжної інструкції від 10.03.2025, позивачем сплачено судовий збір у сумі 969 грн.
Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 969 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції як суб`єкта владних повноважень, який прийняв оскаржуване рішення.
Керуючись статтями 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати протиправним і скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 28.02.2025 про відкриття виконавчого провадження ВП № 77333789 про примусове виконання постанови Державної служби України з безпеки на транспорті від 15.10.2024 №00001470.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (код ЄДРПОУ ВП: 34967593; місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 110) судовий збір у розмірі 969 (дев`ятсот шістдесят дев`ять гривень) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Скрипка І.М.