Номер провадження: 22-ц/813/6054/26 
Справа № 505/87/26
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І. А.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.06.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя — Кострицький В.В. (суддя - доповідач),
судді – Лозко Ю.П., Коновалова В.А., 
розглянув в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України)  апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хаджибейського районного суду міста Одеси від 23 березня 2026 року, постановлена у складі судді Бобуйок І.А., у приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу та розміру стягнення аліментів,-
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст судового рішення, що оскаржується
Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 23 березня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу та розміру стягнення аліментів – визнано неподаною та повернуто позивачеві, оскільки позивачкою не виконані вимоги ухвали щодо п. 9 ст. 175 ЦПК України, абз. 1 ч. 1 ст. 177 ЦПК України.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду від 23 березня 2026 року та направити цивільну справу до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження по справі.
В обґрунтування скарги посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви у зв`язку з відсутністю попереднього розрахунку судових витрат.
Предметом спору є зміна способу та розміру стягнення аліментів, а позивач відповідно до закону звільнений від сплати судового збору. Будь-яких інших судових витрат позивач не заявляв і не ніс, тому їх орієнтовний розрахунок фактично становить 0 грн. 
За таких обставин відсутність окремого зазначення такого розрахунку є формальним недоліком, який не перешкоджає відкриттю провадження та розгляду справи по суті.
Практика Верховного Суду виходить із того, що формальні недоліки позовної заяви не можуть бути підставою для її повернення, якщо вони не унеможливлюють розгляд справи. Надмірний процесуальний формалізм суперечить завданню цивільного судочинства та призводить до необґрунтованого обмеження права особи на доступ до правосуддя.
Повертаючи позовну заяву, суд не оцінив суттєвість виявленого недоліку, не врахував його формальний характер та безпідставно застосував крайній процесуальний наслідок, передбачений статтею 185 ЦПК України. 
Таким чином, оскаржувана ухвала постановлена з неправильним застосуванням норм процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.
Явка сторін в судове засідання
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).
Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний розгляд вказаної справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.
Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву суд першої інстанції зазначив, що 13.01.2026 року позивачка звернулася до Подільського міськрайонного суду Одеської області з вказаною позовною заявою.
Ухвалою Подільського міськрайонного суду Одеської області від 16.01.2026 року справу направлено за підсудністю до Хаджибейського районного суду м. Одеси.
Ухвалою суду від 11.02.2026 року вищевказану позовну заяву залишено без руху та надано 10-ти денний строк для усунення недоліків.
Вищевказана ухвала була надіслана позивачці 12.02.2026 року рекомендованим повідомлення за адресою, що була вказана у позовній заяві, 11.03.2026 року рекомендоване повідомлення, про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, повернулось на адресу суду.
Позивач 17.02.2026 року подав до суду заяву про усунення недоліків, проте станом на 23.03.2026 року недоліки позовної заяви не усунені, а саме: позивач не вказав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи у порушення п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.
Невиконання позивачкою п. 9 ст. 175 ЦПК України, абз. 1 ч. 1 ст. 177 ЦПК України не можуть тлумачитися як надмірний формалізм, щодо обмеження доступу до суду відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, бо ці вимоги є обов`язковими вимогами до позовної заяви, та у разі усунення усіх недоліків позовна заява буде прийнята до розгляду судом.
Повернення позовної заяви, не є перешкодою для повторного звернення до суду після усунення усіх недоліків.
Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Приймаючи рішення у справі, суд не врахував, що вимоги щодо форми та змісту позовної заяви, передбачені положеннями статей 175,177 ЦПК України. Якщо позов за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення ст.185 ЦПК України.
Відповідно до ч.1ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В силу ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
З матеріалів справи вбачається, що підставою для повернення позовної заяви стало невиконання позивачкою вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху в частині зазначення попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, передбаченого пунктом 9 частини третьої статті 175 ЦПК України.
Разом з тим колегія суддів звертає увагу, що предметом заявленого позову є зміна способу та розміру стягнення аліментів.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів, звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
При цьому матеріали справи не містять відомостей про понесення позивачкою будь-яких інших судових витрат або про намір їх понесення у зв`язку з розглядом справи.
За таких обставин відсутність у позовній заяві окремого зазначення попереднього розрахунку судових витрат фактично свідчить лише про те, що такі витрати на момент звернення до суду відсутні.
Колегія суддів виходить із того, що вимоги статті 175 ЦПК України щодо змісту позовної заяви мають застосовуватися з урахуванням завдань цивільного судочинства та принципу пропорційності, а формальне недодержання окремих реквізитів позовної заяви саме по собі не може бути підставою для повернення позову, якщо такий недолік не перешкоджає суду встановити предмет спору, підстави позову, склад учасників справи та вирішити питання про відкриття провадження.
У даному випадку відсутність орієнтовного розрахунку судових витрат не створювала жодних перешкод для відкриття провадження у справі, оскільки характер спірних правовідносин та законодавчо встановлене звільнення позивачки від сплати судового збору давали суду можливість дійти висновку про відсутність таких витрат на момент подання позову.
Слід також враховувати, що процесуальні норми не можуть застосовуватися надмірно формально, якщо наслідком такого застосування є необґрунтоване обмеження права особи на доступ до суду. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтею 55 Конституції України, включає право особи на ефективний доступ до правосуддя.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду має бути практичним та ефективним, а не теоретичним або ілюзорним. Обмеження такого права не повинні застосовуватися надмірно формально та мають переслідувати легітимну мету, будучи пропорційними поставленій цілі.
За встановлених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву виключно з підстави відсутності окремого зазначення попереднього розрахунку судових витрат, не врахував характер заявлених вимог, звільнення позивачки від сплати судового збору та відсутність будь-яких перешкод для відкриття провадження у справі, унаслідок чого допустив надмірний процесуальний формалізм.
Слід також зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.
Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.
З тексту ст. 6 Конвенції прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року, ЄСПЛ дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.
За такого, зміст права на захист полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.
З аналізу вищевикладеного вбачається, що заявник фактично був позбавлений гарантованого Конституцією України, законами та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, права на доступ до правосуддя, що полягає у безперешкодному отриманні судового захисту.
Окрім цього, колегія суддів звертає увагу, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції як на підставу повернення позовної заяви також послався на невиконання вимог абзацу першого частини першої статті 177 ЦПК України щодо подання копій позовної заяви та доданих до неї документів для інших учасників справи, однак такий висновок не узгоджується з матеріалами справи, які містять копії позовної заяви та доданих до неї документів, подані позивачкою під час звернення до суду.
При цьому суд першої інстанції не навів у своїй ухвалі конкретних обставин, які б свідчили про відсутність відповідних копій, не зазначив, яких саме документів не вистачає та в чому полягає невідповідність вимогам статті 177 ЦПК України. За відсутності належного обґрунтування таких висновків посилання на порушення вимог абзацу першого частини першої статті 177 ЦПК України не може бути визнане достатньою та самостійною підставою для повернення позовної заяви.
Отже, матеріали справи спростовують висновок суду першої інстанції про невиконання позивачкою вимог статті 177 ЦПК України, а тому наведені в ухвалі мотиви повернення позовної заяви не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, повертаючи заяву з зазначених підстав, виявив надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою, наслідком чого стало порушення права скаржника на судовий захист.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена без додержання норм процесуального права.
Відповідно до п. 6 ч.1ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з п. 4 ч.1ст.379 ЦПК України у випадку порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ухвала суду першої інстанції, яка перешкоджає провадженню у справі, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, що призвели до постановлення помилкової ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та порушує права заявника на гарантії захисту у суді своїх інтересів, а тому вона підлягає скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі у передбаченому законом порядку.
Керуючись ст. ст.367,368,374,379,381,382 ЦПК України, апеляційний суд,-
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Хаджибейського районного суду міста Одеси від 23 березня 2026 року - скасувати, направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий        В.В. Кострицький

Судді         В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко