Справа № 450/4767/23 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є. 
Провадження № 22-ц/811/4213/25 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 червня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий – суддя Цяцяк Р.П.,
судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,
за участю: секретаряЯкимчук Л.С.;
адвоката Кріль О.М. – представниці відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , представниці ОСОБА_3 , на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 листопада 2025 року,
В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила суд ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідача усунути позивачці перешкоди у користуванні її земельною ділянкою з кадастровим номером 4623687900:01:001:0265 за адресою АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинно побудованої будівлі та гаражу за рахунок відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що позивачка є власницею земельної ділянки площею 0,1445 га, кадастровий номер 4623687900:01:001:0265, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 (в подальшому – «спірна земельна ділянка»), і на ній розташовані житловий будинок і приналежні до нього господарські споруди, які також є власністю позивачки. Водночас, на згаданій земельній ділянці поруч із житловим будинком позивачки неправомірно здійснюється будівництво житлового будинку, гаражу та облаштовано несанкціонований заїзд/виїзд її рідним братом – відповідачем ОСОБА_1 . Стверджувалося, що дозвільні документи на будівництво у відповідача відсутні і позивачка дозволу на будівництво в межах її земельної ділянки не надавала (том 1, а.с. 2-12).

Оскаржуваним рішенням у задоволені позову відмовлено (том 1, а.с. 212-218).

Дане рішення оскаржила представниця позивачки.
Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, покликаючись неповне з`ясування судом всіх фактичних обставин справи та на неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.
Вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів того, що «будівля та гараж», знесення яких за рахунок відповідача є предметом позовних вимог, самочинно побудовані саме відповідачем та саме на спірній земельній ділянці, яка на праві власності належить позивачці (том 1, а.с. 223-234).
31 грудня 2025 року представниця відповідача подала Відзив на апеляційну скаргу, у якому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (том 2, а.с. 13-19).

Апеляційний розгляд справи було призначено на 08 червня 2026 року (понеділок).
Представник апелянта (автор апеляційної скарги) в судове засідання не з`явилася і 06 червня 2026 року (субота) через систему «Електронний суд» надіслала до суду Клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи «на іншу дату», посилаючись у ньому на «неможливість забезпечення явки в судове засідання»: без жодних пояснень причин такої «неможливості». 
Розглянувши вищезгадане Клопотання про відкладення розгляду справи «на іншу дату», колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення цього клопотання, з огляну на наступне. 
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1), досліджуючи при цьому докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2), а частиною 2 статті 372 цього Кодексу встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Як вбачається з предмету спору та доводів апеляційної скарги, в ході апеляційного розгляду справи з`ясуванню підлягають питання, які повинні обґрунтовуватися письмовими доказами, які на час апеляційного розгляду вже мали б бути наявними у матеріалах справи. 
Крім цього, ні від позивачки, ні від її представниці заяв до суду про участь у апеляційному розгляді справи в режимі відеоконференції не поступало.
Представниця відповідачав судовому засіданні заперечила можливість відкладення апеляційного розгляду справи.
За вищенаведених обставин колегія суддів вважає можливим апеляційний розгляд справи за відсутності апелянта і її представника– на підставі наявних у справі даних та доказів. 

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони представниці відповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що: 
- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12 і 81);
- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);
- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);
- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77);
- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

Судами встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається всіма її учасниками (а тому доказуванню не підлягає) те, що мати сторін спору, ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини після її смерті позивачка ОСОБА_3 звернулася лише 19.09.2018 року – через майже 9 (дев`ять) років після смерті матері.

За відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно нотаріусом свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3 видано не було, а тому з відповідним позовом вона звернулася до суду.

01.11.2018 року рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області у справі № 450/3156/18 позов ОСОБА_3 було задоволено та визнано за нею право власності на будинки АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 з належними до них господарськими будівлями та спорудами (том 1, а.с. 33-34).
ОСОБА_1 (як також спадкоємець першої черги після смерті ОСОБА_3 ) до участі у згаданій вище справі № 450/3156/18 не залучався, що і стало підставою для подачі ним апеляційної скарги на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01.11.2018 року у цій справі (том 1, а.с. 143-145), яка станом на день ухвалення цієї постанови перебуває на розгляді у Львівському апеляційному суді.
Тобто, як вбачається з наведеного вище, позивачка ОСОБА_3 стала власником будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 на підставі рішення суду, яке є оскарженим у апеляційному порядку, а судом апеляційної інстанції судове рішення за апеляційною скаргою ще не ухвалено (том 1, а.с. 146). 

Спірну земельну ділянку площею 0,1445 га, кадастровий номер 4623687900:01:001:0265, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 позивачка ОСОБА_3 набула у власність на підставі рішення Підберезцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 88 від 15 грудня 2020 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та передачу її у власність ОСОБА_3 » (том 1, а.с. 13).
На твердження самої позивачки (апелянта), відповідач ОСОБА_1 «починаючи з 2018 року» «здійснював самочинне будівництво на земельній ділянці Позивача» (том 1, а.с. 99), хоча станом на 2018 рік спірна земельна ділянка ще не перебувала у власності позивачки.
Тобто, як стверджується матеріалами справи та визнається самою позивачкою, станом на час передачі їй спірної земельної ділянки у власність (15 грудня 2020 року) гараж, знесення якого є предметом заявлених нею позовних вимог, вже був збудованим, що (однак) не стало для позивачки перешкодою в оформленні права власності на цю земельну ділянку.
Відтак (по версії самої позивачки), остання свідомо у грудні 2020 року прийняла у власність спірну земельну ділянку – незважаючи на вже наявні на цій земельній ділянці «будівлю та гараж», на власність на які вона не претендує.
При цьому ні позовна заява, ні апеляційна скарга не містять доводів, які б пояснювали наведені вище обставини та суперечності.

Предметом позовних вимог є зобов`язання відповідача ОСОБА_1 усунути позивачці перешкоди у користуванні спірною земельною ділянкою з кадастровим номером 4623687900:01:001:0265 за адресою АДРЕСА_1 «шляхом знесення самочинно побудованої будівлі та гаражу за рахунок Відповідача».
Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, відмову у задоволенні позовних вимог суд мотивував (зокрема) їх недоведеністю, а саме: відсутністю належних та допустимих доказів, які б дали можливість індифікувати «самочинно побудовану будівлю та гараж», знесення яких є предметом позовних вимог, та визначити їх місцезнаходження на спірній земельній ділянці, оскільки - на твердження відповідача - він саме на спірній земельній ділянці (площею 0,1445 га, кадастровий номер 4623687900:01:001:0265) самочинне будівництво «не здійснював та не здійснює … та не чинить Позивачу перешкод у користуванні (цією) земельною ділянкою».
Доводи апеляційної скарги наведених вище висновків суду першої інстанції про (зокрема) недоведеність позовних вимог не спростовують. 

З урахуванням наведеного вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що правові підстави для його скасування (та, відповідно, для задоволення позовних вимог) відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , представниці ОСОБА_3 , залишити без задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 листопада 2025 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 12 червня 2026 року.

Головуючий:      Цяцяк Р.П.

Судді:        Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.