ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
пр. Волі, 54а, м. Луцьк, 43010, тел./факс 72-41-10
E-mail: inbox@vl.arbitr.gov.ua Код ЄДРПОУ 03499885
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
 12 травня 2026 року 	Справа № 903/152/26	

Суддя Господарського суду Волинської області Вороняк А. С., за участі секретаря судового засідання Коритан Л.Ю., розглянувши справу 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕНОМЕ-ЄВРОБУД»
до відповідача: Приватного підприємства «ПМК-ТРАНС» 
про стягнення 805000 грн,
за участю представників-учасників справи:
від позивача: Кітовський В.Л., адвокат, ордер серії ВК№121242 від 16.02.2026; 
від відповідача: н/з.

Права та обов`язки учаснику судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.
Відводу складу суду не заявлено.
Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

Суть спору: 19.02.2026 через систему «Електронний суд» Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕНОМЕ-ЄВРОБУД» звернулося до суду з позовом до Приватного підприємства «ПМК-ТРАНС» про стягнення 805000 грн авансу (попередньої оплати).
Позов обґрунтований тим, що між сторонами укладено договір підряду №15-05/РЄ від 15.05.2023 на виконання якого останнім сплачено відповідачу аванс у розмірі 805000 грн. Водночас, виконання робіт за договором розпочато не було, а додатковою угодою від 20.01.2026 сторони розірвали договір підряду №15-05/РЄ від 15.05.2023 та відповідач зобов`язався повернути позивачу отриманий авансовий платіж. Позивач зазначає, що незважаючи на припинення дії договору та обов`язок з повернення відповідачем коштів, останній аванс не повернув, у зв`язку з чим просить стягнути зазначену суму, як безпідставно набуте майно.
Ухвалою суду від 20.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 17.03.2026. 
Ухвалою суду від 02.03.2026 виправлено допущені в вступній та описовій частинах ухвали Господарського суду Волинської області від 20.02.2026 у справі № 903/152/23 описки. Постановлено вважати вірним найменування відповідача - Приватне підприємство «ПМК-ТРАНС». Запропоновано Приватному підприємству «ПМК-ТРАНС» зареєструвати Електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд».
02.03.2026 через систему “Електронний суд” надійшла заява від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕНОМЕ-ЄВРОБУД» про проведення судового засідання 17.03.2026 та всіх наступних судових засідань в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду в системі відеоконференцзв`язку ВКЗ.
Ухвалою суду від 03.03.2026 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕНОМЕ-ЄВРОБУД» про проведення судових засідань у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку ВКЗ задоволено. Постановлено подальші судові засідання за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕНОМЕ-ЄВРОБУД» Кітовського Віталія Леонідовича по справі № 903/152/26 проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку ВКЗ.
Представник відповідача у судове засідання 17.03.2026 не прибув.
11.03.2026 поштовий конверт надісланий відповідачу за ідентифікатором № R067107168491 повернувся до суду із відміткою відділення поштового зв`язку ф.20 “адресат відсутній за вказаною адресою”, що додатково підтверджується витягом із трекінгу «Укрпошта».
Представник позивача 17.03.2026 не підключився до судового засідання з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку ВКЗ, у зв`язку з виникненням технічних проблем, а саме несправністю підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.
Згідно акту складеного уповноваженими працівниками суду, судове засідання 17.03.2026 не відбулося у зв`язку з несправністю підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.
Ухвалою суду від 17.03.2026 повідомлено сторони про те, що підготовче засідання відбудеться 14.04.2026.
Відповідач 14.04.2026 не прибув у судове засідання, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання.
Позивач 14.04.2026 у судовому засіданні вказав, що не заперечує проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.
Ухвалою суду від 14.04.2026 повідомлено сторони про те, що розгляд справи по суті відбудеться 12.05.2026.
12.05.2026 відповідач не прибув у судове засідання, хоча належно був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №R067151159050 (ухвала суду від 14.04.2026 вручена відповідачу 22.04.2026).
12.05.2026 позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити останні у повному обсязі. Крім того, зазначив, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть надані суду після ухвалення судового рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складення в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, встановленому законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
За визначенням п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
З огляду на викладене суд розглядає справу за відсутності відзиву відповідача за наявними в ній матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тобто, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про дату, час та місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.
Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 3 ГПК України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" від 07.07.1989р.).
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Папазова та інші проти України" (заяви №№ 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07) від 15.03.2012р. (п.29) суд повторює, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006р. у справі "Красношапка проти України").
Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.
Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. 
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
З врахуванням наведеного, а також вжиття судом всіх передбачених чинним законодавством заходів повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду спору по суті, суд приходить до висновків про відсутність підстав до відкладення розгляду справи та можливість розгляду справи за відсутності відповідача.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, 
установив:
15.05.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕНОМЕ-ЄВРОБУД» як генпідрядником та Приватним підприємством «ПМК ТРАНС» як підрядником було укладено договір підряду №15/05-РЄ (далі – договір) (а.с. 5-12).
Відповідно до п. 1.1 договору підряду підрядник зобов`язувався виконати комплекс робіт на об`єкті, вказаному в додатку 1 до цього договору, а генпідрядник зобов`язувався прийняти та оплатити виконані підрядником роботи на умовах, визначених цим договором. 
Пунктом 5.1 договору підряду визначено, що загальна вартість робіт, що мають бути виконані підрядником на підставі цього договору, вказана в додатку 1 до цього договору.
Відповідно до п. 5.7 договору підряду оплата робіт здійснюється в наступному порядку: 1) до початку робіт генпідрядник зобов`язаний сплатити підряднику аванс згідно додатку 1 до договору; 2) протягом 10 робочих днів з моменту підписання акта приймання виконаних робіт генпідрядник зобов`язаний оплатити прийняті роботи. 
Згідно п. 3 додатку 1 до договору підряду №15/05-РЄ від 15 травня 2023 року встановлено динамічний вид договірної ціни й загальна вартість робіт визначається додатками до цього договору.
Підпунктами 3.3., 3.4. пункту 3 додатку 1 передбачено, що сума авансу становить 805000 грн, строк сплати авансу до 31.08.2023.
03.07.2023 року відповідно до платіжної інструкції №502, ТОВ «РЕНОМЕ ЄВРОБУД» було сплачено на рахунок ПП «ПМК-ТРАНС» 644000 грн та 25.07.2023 відповідно до платіжної інструкції №365 ТОВ «РЕНОМЕ ЄВРОБУД» було сплачено на рахунок ПП «ПМК-ТРАНС» 161000 грн (а.с. 18-19), всього було сплачено відповідачу суму авансу у розмірі 805000 грн.
Позивач додатково зазначає, що необхідність укладення між ТОВ «РЕНОМЕ-ЄВРОБУД» та ПП «ПМК-ТРАНС» договору підряду №15-05/РЄ від 15.05.2023 була зумовлена тим, що між ТОВ «РЕНОМЕ-ЄВРОБУД» як підрядником та ТОВ «БУДТЕХ-ПРОМ» як замовником було укладено договір будівельного підряду №12/05-РЄ від 12.05.2023, а відтак з метою виконання зобов`язань ТОВ «РЕНОМЕ-ЄВРОБУД» перед ТОВ «БУДТЕХ ПРОМ» було укладено договір підряду №15-05-РЄ від 15.05.2023.
21.10.2025 за домовленістю між ТОВ «РЕНОМЕ-ЄВРОБУД» та ТОВ «БУДТЕХ-ПРОМ» договір будівельного підряду №12/05-РЄ від 12.05.2023 було розірвано (а.с. 21).
У подальшому, ТОВ «РЕНОМЕ-ЄВРОБУД» було надіслано ПП «ПМК-ТРАНС» листа №711 від 20.11.2025, у якому викладено вимогу про повернення авансу у розмірі 805000 грн. за договором підряду у зв`язку з втратою актуальності виконання робіт (а.с.17).
Додатковою угодою від 20.01.2026 до договору підряду №15/05-РЄ від 15.05.2023 сторони за взаємною згодою розірвали договір підряду №15/05-РЄ від 15.05.2023 з 20.01.2026 (а.с. 16).
Пунктом 2 додаткової угоди сторони передбачили, що підрядник зобов`язується повернути замовнику ТОВ «РЕНОМЕ-ЄВРОБУД» грошові кошти у сумі 805 000 грн., що були перераховані як авансовий платіж. 
Згідно з п. 5 додаткової угоди ця угода набирає чинності з моменту її підписання сторонами, тобто з 20.01.2026.
Отже, звертаючись до суду із позовом позивач зазначає, що незважаючи на припинення дії договору підряду №15/05-РЄ від 15.05.2023 та обов`язок з повернення відповідачем коштів, останній аванс не повернув, у зв`язку з чим просить стягнути зазначену суму, як безпідставно набуте майно.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку ч. 1 ст. 509 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Згідно з ч. 1 ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. 
Як вже встановив суд, договором підряду визначено, що до початку робіт ТОВ «РЕНОМЕ ЄВРОБУД» зобов`язаний сплатити ПП «ПМК-ТРАНС» аванс у розмірі 805000 грн. 
Позивач здійснив сплату відповідачу суми авансу 805000 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними інструкціями №502 від 03.07.2023 на суму 644000 грн та №365 від 25.07.2023 161000 грн.
Водночас, як встановив суд та не заперечується сторонами, виконання робіт за договором підряду не розпочиналося та за взаємною згодою сторін договір підряду був розірваний з 20.01.2026 додатковою угодою від 20.01.2026 до договору підряду №15/05-РЄ від 15.05.2023. 
Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, у зв`язку з розірванням договору підряду 20.01.2026 за згодою сторін й припинились зобов`язання ТОВ «РЕНОМЕ-ЄВРОБУД» з виконання відповідних робіт.
Між тим, станом на дату розгляду справи судом у матеріалах справи відсутні докази повернення відповідачем авансу у розмірі 805000 грн.
Згідно із частинами першою, другою статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних (кондикційних) зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.
Для кондикційних зобов`язань характерним є приріст майна в набувача без достатніх правових підстав (пункт 66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 № 917/1739/17).
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього (пункт 4.2.2 постанови Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18).
У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (пункт 4.5 постанови Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19).
Для кондикційних зобов`язань вина не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (пункт 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17).
У пункті 3 частини третьої статті 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.
Тлумачення частини третьої статті 651, частини четвертої статті 653, пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України свідчить, що якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України.
Аналогічні висновки, викладені у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 537/4259/15-ц, від 31.03.2021 у справі № 363/3555/17, від 22.12.2021 у справі № 465/5790/17.
Оскільки договір підряду, на виконання якого позивач сплатив аванс, був розірваний за згодою сторін з 20.01.2026, а відтак правова підстава для набуття ПП «ПМК-ТРАНС» суми авансу у розмірі 805000 грн перестала існувати та для повернення суми попередньої оплати отриманої виконавцем застосовуються норми частини першої, пункту 1 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України.
Крім цього, суд зазначає, що аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. 
Судом встановлено, що аванс також підлягає поверненню позивачу і через невиконання зобов`язання відповідачем, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося..
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №910/12382/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути 805000 грн.
Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст.129 ГПК України, судовий збір в розмірі 9660 грн слід покласти на відповідача.
Керуючись ст. ст. 73, 74, 77, 86, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-
вирішив:
1. Позов задовольнити.
2. Стягнути з Приватного підприємства «ПМК-ТРАНС» (45625, Волинська обл., Луцький р-н, село Тарасове, код ЄДРПОУ 32748402) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕНОМЕ-ЄВРОБУД» (33022, Рівненська обл., Рівненський р-н, місто Рівне, вул. Захисників Маріуполя, будинок 25, код ЄДРПОУ 32625535) 805000 грн (вісімсот п`ять тисяч гривень) та 9660 грн (дев`ять тисяч шістсот шістдесят гривень) витрат зі сплати судового збору.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.
Повний текст рішення складено 14.05.2026

Суддя   А. С. Вороняк