Справа № 452/4720/25 Головуючий у 1 інстанції: Бікезін О.В. 
Провадження № 33/811/859/26 Доповідач: Галапац І. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі: 
судді Галапаца І.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 на постанову судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 6 травня 2026 року,
з участю правопорушника – ОСОБА_1 

в с т а н о в и в:

цією постановою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення, відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП, у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 665,60 гривень судового збору в дохід держави.
Згідно з постановою судді,  ОСОБА_1 11 грудня 2025 року о 10 год. 25 хв. в м. Самборі на вул. Шевченка, 2, Самбірського району Львівської області, керував автомобілем марки «Фольксваген Гольф», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя, різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Окрім цього, ОСОБА_1 11 грудня 2025 року о 11 год. 04 хв. в
м. Самборі на вул. Івана Франка Самбірського району Львівської області, керував автомобілем марки «Фольксваген Гольф», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук; почервоніння обличчя, різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
Також, 11 грудня 2025 року о 11 год. 20 хв. ОСОБА_1 в м. Самборі на вул. Степана Бандери, 11, Самбірського району Львівської області, керував автомобілем марки «Фольксваген Гольф», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння обличчя, різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі правопорушник ОСОБА_1 покликається на те, що оскаржувана постанова є незаконною. Зазначає, що суддею грубо порушено його право на захист, так як, розгляд справи відбувся без його участі, незважаючи на те, що у цей час він перебував на стаціонарному лікуванні, а також йому, всупереч вимогам ст. 285 КУпАП, не скерували копію постанови. Стверджує, що під час першої зупинки, його автомобіль перебував у нерухомому стані, а рух він розпочав після прохання поліцейських перепаркувати транспортний засіб. Вважає, що з боку працівників поліції мала місце пряма провокація. Зауважує, що під час оформлення першого протоколу у нього вилучили посвідчення водія, та попри твердження поліції про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, патрульні не вжили заходів щодо відсторонення його від подальшого керування автомобілем, а фактично дозволили йому рух, щоб через короткий проміжок часу повторно скласти щодо нього протокол. Апелянт також звертає увагу на відсутність безперервного запису події. 
Просить поновити строк апеляційного оскарження постанови Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 6 травня 2026 року, оскільки останній день на оскарження рішення припадає на вихідний – суботу; оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі стосовно нього за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити.  
Заслухавши пояснення правопорушника ОСОБА_1 про задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку що така не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. 
Апеляційний суд не вирішує питання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови судді місцевого суду, оскільки з матеріалів справи вбачається, що правопорушник ОСОБА_1 такого строку не пропустив.
Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність не тільки за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, але й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан сп`яніння.
Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, на підставі досліджених доказів, прийшов до обгрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився.
Висновок судді зроблений внаслідок всебічного, повного та об`єктивного з`ясування усіх обставин справи та підтверджується дослідженими та перевіреними в судовому засіданні доказами, зокрема: протоколами серії ЕПР1 № 537530, ЕПР1 № 537560 та серії ЕПР1 № 537586 від 11 грудня 2025 року, де викладені фабули вчинених правопорушень; актами огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направленнями на огляд водія транспортного засобу ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння; рапортами поліцейських; відеозаписами подій, яким суддя районного суду дала належну правову оцінку в своїй постанові, з чим погоджується і апеляційний суд.
Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції обгрунтовано визнав їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки такі містять фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, зібрані у порядку, встановленому КУпАП.
Наявні в матеріалах справи протоколи про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 № 537530, ЕПР1 № 537560 та серії ЕПР1 № 537586 від 11 грудня 2025 року, складені щодо ОСОБА_1 за своєю формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства, містять у собі усі необхідні дані щодо обставин вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП, та особи-порушника. 
Апеляційний суд не бере до уваги доводи правопорушника ОСОБА_1 в частині недоведення факту керування ним транспортним засобом, оскільки такі спростовуються зібраними та дослідженими по справі вищепереліченими доказами, як в суді першої, так і апеляційної інстанцій, а невизнання правопорушником своєї вини у скоєному, суд розцінює як спосіб уникнення від відповідальності за вчинені правопорушення, та відхиляє їх.
Що стосується твердження правопорушника про те, що наявний в матеріалах справи відеозапис містить лише фрагменти події, то апеляційний суд зазначає, що для вирішення справи важливими є лише ті фактичні дані, зафіксовані за допомогою відеокамери поліцейського, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, або про протилежне.  
Відповідно до наданих відеозаписів, на таких відображено відмову від проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Крім цього, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що працівники поліції не відсторонили його від керування транспортним засобом, оскільки такі не спростовують вину останнього в порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху, а сам факт незастосування працівниками поліції заходів забезпечення провадження в ході оформлення матеріалів справи про адміністративні правопорушення не спростовує факту його вчинення. 
Поряд з цим, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1) ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень («Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції»), (dec.); «Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2») [ВП], § 41).
Щодо покликань в апеляційній скарзі в частині незаконності оскаржуваної постанови у зв`язку із розглядом справи у відсутності правопорушника, то, на переконання апеляційного суду, такі доводи не можуть визнаватися підставою для скасування постанови, а порушені його права, поновлені шляхом подачі апеляційної скарги та забезпечення участі в апеляційному розгляді. 
Таким чином, твердження правопорушника ОСОБА_1 про те, що постанова суду є незаконною та необгрунтованою, не в повній мірі відповідає вимогам закону, матеріалам та обставинам справи, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було. Суддя відповідно до ст.ст. 245 та 280 КУпАП повно і всебічно з`ясувала усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи. 
При цьому, апеляційний суд з врахуванням вищенаведеного вважає, що стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік накладене на правопорушника з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП та відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушника, ступеню його вини та є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобігання вчиненню ОСОБА_1 нових правопорушень.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, 

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 6 травня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік – без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.  

Суддя   Галапац І.І.