КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
30 квітня 2026 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/7082/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Левенця Б. Б., Поливач Л. Д.,
при секретарі Мудрак Р. Р.,
за участі: представника позивача - адвоката Рябка Р. О., 
представника відповідача - адвоката Шевченка В. С.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Рябка Руслана Олеговича, в інтересах ОСОБА_1 ,
на рішення Шевченківського районного суду міста Києва у складі судді Фролової І. В.
від 18 грудня 2025 року
у цивільній справі № 216/1378/24 Шевченківського районного суду міста Києва
за позовом ОСОБА_1 
до ОСОБА_2 
про стягнення безпідставно отриманих коштів, 
В С Т А Н О В И В:
В лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із вказаним позовом в обґрунтуванні якого зазначав, що протягом 2021-2022 років перерахував на банківські рахунки та картки відповідачки ОСОБА_2 грошові кошти з власного рахунку в АБ «Укргазбанк» № НОМЕР_1 на загальну суму 698 000,00 грн. Позивач стверджував, що кошти надавалися на умовах повернення за усною домовленістю, однак письмовий договір позики між сторонами не укладався. Звертав увагу суду на те, що цей спір уже розглядався у межах справи № 216/3331/22, де позивач намагався стягнути вказану суму як борг за договором позики. Наголошував, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 17.01.2024 у задоволенні позову про стягнення боргу було відмовлено саме через відсутність доказів укладення договору позики у письмовій формі. Підкреслював, що попри відмову у попередньому позові, суди констатували факт реального перерахування коштів на користь відповідачки. Вказував, що 11.05.2021 ним було здійснено п`ять переказів по 29 000 грн кожен на карту відповідачки № НОМЕР_2 за допомогою мобільного додатка «ЕкоБанк». Зазначав, що у травні 2022 року на іншу карту ОСОБА_2 № НОМЕР_3 було перераховано 3 000 грн, 1 000 грн та одинадцять платежів по 29 000 грн кожен. Окремо виділяв два великі перекази від 11.05.2022 у розмірах 50 000 грн та 200 000 грн із призначенням платежу «приватний переказ». Доводив факт систематичного перерахування коштів на інші картки відповідачки № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 та інші протягом травня-червня 2022 року. Стверджував, що сума у 698 000 грн дотепер не повернута та безпідставно перебуває у власності відповідачки, оскільки правова підстава для її утримання (договір) відсутня. Вважав, що за таких обставин отримані кошти є безпідставно набутим майном у розумінні ст. 1212 ЦК України. Аргументував, що кондикційне зобов`язання виникає незалежно від вини сторін або того, чи було набуття майна результатом поведінки набувача чи потерпілого. Акцентував увагу на тому, що пред`явлення кондиційної вимоги є належним самостійним способом захисту у разі відсутності договірних відносин між сторонами. Повідомляв, що 30.06.2022 направив відповідачці письмову вимогу про повернення коштів, яка була залишена без відповіді та виконання. Наполягав на необхідності встановлення «абсолютної» безпідставності збереження майна ОСОБА_2 станом на час розгляду справи. З огляду на викладене просив стягнути з ОСОБА_2 безпідставно отримані кошти в розмірі 698 000,00 грн та судовий збір у сумі 6 980,00 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18 грудня 2025 року позов залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі адвокат Рябко Р. О., в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Зазначає, що предметом позову було стягнення безпідставно отриманих коштів у сумі 698 000,00 грн на підставі статті 1212 ЦК України. Апелянт наголошує, що оскільки постановою Дніпровського апеляційного суду від 17.01.2024 у справі № 216/3331/22 встановлено факт відсутності укладеного договору позики між сторонами, у відповідачки відсутня правова підстава для утримання коштів. Звертає увагу на те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, зосередившись на дослідженні обставин укладення договору позики, якого позивач не надавав і на який не посилався. Апелянт вказує, що перерахування коштів підтверджується довідкою АБ «Укргазбанк» від 29.06.2022 № 5-70/1293/2022 та платіжними дорученнями № 868929 та № 868930 від 11.05.2022 на суми 200 000,00 грн та 50 000,00 грн відповідно. Зазначає, що кошти перераховувалися на численні картки відповідачки в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», зокрема № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 та інші. Посилається на правову позицію Верховного Суду від 04.12.2024 у справі № 642/1088/23, згідно з якою кондикція застосовується до позадоговірних зобов`язань. Вважає, що суд не врахував «абсолютну» безпідставність набуття майна станом на час розгляду спору. Апелянт стверджує, що оскаржуване рішення фактично легітимізує безпідставне збагачення ОСОБА_2 за його рахунок. Звертає увагу на те, що відсутність призначення платежу як «позика» не звільняє набувача від обов`язку повернути кошти, отримані без законної підстави.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах ОСОБА_2 , просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів, рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним.
Вважає, що апеляційна скарга подана з порушенням принципу добросовісного користування процесуальними правами (стаття 44 ЦПК України), оскільки її зміст містить очевидні ознаки використання засобів штучного інтелекту без належної фахової перевірки. Зазначає, що представник позивача неналежно виконує професійні обов`язки, викладаючи суперечливі доводи, які не відповідають фактичним обставинам справи, що свідчить про отримання результату у формі «галюцинацій» ШІ. Посилається на правову позицію Касаційного адміністративного суду від 15 січня 2026 року у справі № 240/14153/24, згідно з якою подання документів, згенерованих ШІ без людського контролю (human-in-the-loop), є проявом неповаги до суду. Звертає увагу на Ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 28.05.2025 у справі 991/4110/25, де апелювання до позиції ChatGPT розцінено як зловживання правами. Також вказує на постанову Верховного Суду від 08.07.2025 у справі № 925/496/24, де наголошено, що технології ШІ не можуть замінити роль судді та принципи достовірності доказів. Відповідач наголошує, що використання ШІ не звільняє правника від обов`язку верифікувати результати через офіційні джерела - бази законодавства та реєстр судових рішень. Вважає такий підхід апелянта формальним та таким, що підриває довіру до судової системи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача - адвоката Рябко Р. О., підтримав апеляційну скаргу із викладених у ній підстав та доводів. 
Представника відповідача - адвокат Шевченко В. С., проти задоволення скарги заперечив, просив залишити судове рішення без змін.
Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, ОСОБА_1 здійснював перекази грошових коштів з власного банківського рахунку в АБ «Укргазбанк», код банку 320478, номер рахунку НОМЕР_1 , IBAN НОМЕР_8 на банківські рахунки ОСОБА_2 .
29 червня 2022 року АБ «Укргазбанк» надав ОСОБА_1 довідку за вих. №5-70/1293/2022, у якій зазначено наступне.
Так, на ім?я ОСОБА_1 відкрито поточний рахунок з використанням електронного платіжного засобу в Гривня НОМЕР_15 IBAN НОМЕР_8 в АБ «УКРГАЗБАНК», код банку 320478, та випущено платіжну картку НОМЕР_9 . Згідно з довідкою за вих. №5-70/1293/2022 ОСОБА_1 здійснено наступні операції.
11.05.2021 було здійснено переказ коштів (P2P) у сумі 29 000,00 грн за допомогою мобільного застосунку «ЕкоБанк» на карту НОМЕР_2 відкритої на ім?я ОСОБА_2 ; 
11.05.2021 було здійснено переказ коштів (P2P) у сумі 29 000,00 грн, за допомогою мобільного застосунку «ЕкоБанк» на карту НОМЕР_2 відкритої на ім?я ОСОБА_2 ; 
11.05.2021 було здійснено переказ коштів (Р2P) у сумі 29 000,00 грн, за допомогою мобільного застосунку «ЕкоБанк» на карту НОМЕР_2 відкритої на ім?я ОСОБА_2 ;
11.05.2021 було здійснено переказ коштів (Р2Р) у сумі 14 000,00 грн, за допомогою мобільного застосунку «ЕкоБанк» на карту НОМЕР_2 відкритої на ім?я ОСОБА_3 .
Також клієнтом було здійснено перекази на карту НОМЕР_3 : 09.05.2022 в сумі 3 000,00 грн; 09.05.2022 в сумі 1 000, 00 грн; 11.05.2022 в сумі 29 000,00 грн; 11.05.2022 в сумі 29 000,00 грн; 11.05.2022 в сумі 29 000,00 грн; 11.05.2022 в сумі 29 000,00 грн; 11.05.2022 в сумі 29 000,00 грн; 11.05.2022 в сумі 29 000,00 грн; 11.05.2022 в сумі 29 000,00 грн; 11.05.2022 в сумі 29 000,00 грн; 11.05.2022 в сумі 29 000,00 грн; 11.05.2022 в сумі 29 000,00 грн; 11.05.2022 в сумі 29 000,00 грн. 
Перекази на карту НОМЕР_4 , були наступні: 13.05.2022 в сумі в сумі 29 000,00 грн; 13.05.2022 в сумі 22 500,00 грн.
Перекази на карту НОМЕР_5 , були наступні: 16.05.2022 в сумі 743,00 грн. 
Перекази на карту НОМЕР_6 , були наступні: 17.05.2022 в сумі 13 200,00 грн.
Перекази на карту НОМЕР_7 , були наступні: 18.05.2022 в сумі 29 000,00 грн; 18.05.2022 в сумі 18 000,00 грн.
Перекази на карту НОМЕР_10 , були наступні: 18.05.2022 в сумі 20 150,00 грн.
Перекази на карту НОМЕР_11 , були наступні: 19.05.2022 в сумі 540,00 грн; 20.05.2022 в сумі 8 250,00 грн. 
Перекази на карту НОМЕР_12 , були наступні: 03.06.2022 в сумі 500,00 грн. 
Перекази на карту НОМЕР_13 , були наступні: 05.06.2022 в сумі 1 570,00 грн. 
Перекази на карту НОМЕР_14 були наступні: 07.06.2022 в сумі 1 100,00 грн.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 04 вересня 2024 року витребувано в Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» докази, а саме: інформацію стосовно особи (прізвище, ім`я, по батькові, ідентифікаційний номер та місце реєстрації), на ім`я якої у вказаному банку відкрито картки (рахунки) номер: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , на які ОСОБА_1 було здійснено платежі з власного банківського рахунку № НОМЕР_1 , IBAN НОМЕР_8 в АБ «Укргазбанк», код банку 320478, а також належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують зарахування на картки (рахунки) номер НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 коштів від ОСОБА_1 з власного банківського рахунку в АБ «Укргазбанк» № НОМЕР_1 , IBAN НОМЕР_8 в АБ «Укргазбанк», код банку 320478.
Згідно відповіді Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», картка № НОМЕР_3 належить ОСОБА_2 . На дану картку 11.05.2022 з рахунку IBAN НОМЕР_8 здійснено два перекази коштів на суму 200 000,00 грн та 50 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученням № 868929 та № 868930 відповідно.
До позовної заяви долучена копія вимоги ОСОБА_1 , що адресована ОСОБА_2 , про повернення протягом 30 днів з дня пред`явлення даної вимоги грошових коштів у розмірі 698 000, 00 грн.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами відсутні докази укладення договору позики або наявності боргової розписки, що свідчило б про зобов`язання ОСОБА_2 повернути кошти. Встановивши, що перекази здійснювалися позивачем добровільно на виконання усних домовленостей, суд вважав, що стаття 1212 ЦК України не підлягає застосуванню, оскільки правовідносини мають ознаки договірних. Суд зазначив, що платіжні доручення № 868929 та № 868930 від 11.05.2022 підтверджують лише касову операцію, але не доводять умови позики. Також суд врахував постанову Дніпровського апеляційного суду від 17.01.2024 у справі № 216/3331/22, якою було відмовлено у стягненні цих коштів за договором позики. На підставі статей 15, 16, 1212 ЦК України суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту є неналежним, оскільки кондикція не застосовується до добровільно сплачених сум за відсутності помилки. Крім того, суд вказав на недоведеність розміру заявленої до стягнення суми наданими банківськими виписками.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно трьох умов: 1) набуття або збереження майна; 2) за рахунок іншої особи; 3) відсутність правової підстави (зокрема, якщо вона відпала). Проте системний аналіз положень глави 83 ЦК України дає підстави для висновку, що цей інститут не може застосовуватися до добровільних виплат, здійснених особою свідомо поза межами зобов`язань.
Законодавець у статті 1215 ЦК України встановив обмеження: не підлягають поверненню безпідставно набуті грошові суми, якщо їх виплата проведена фізичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Верховний Суд у постановах від 17.04.2024 у справі № 127/12240/22 та від 04.08.2021 у справі № 185/446/18 наголошував, що під добровільністю слід розуміти усвідомлене здійснення платежу за власною волею без будь-якого примусу чи помилки.
Встановлено, що ОСОБА_1 здійснював перерахування коштів власноруч через мобільний додаток (P2P перекази), самостійно вказуючи номери карток ОСОБА_2 . 
Колегія зазначає, що така поведінка свідчить про повну усвідомленість дій позивача та виключає наявність рахункової чи технічної помилки. Кошти перераховувалися систематично (травень 2021 року - 4 платежі, травень 2022 року - понад 15 платежів), що підтверджує тривалу та добровільну волю позивача на передачу майна.
Досліджуючи механізм та характер здійснення грошових переказів, колегія суддів зазначає, що операції формату P2P (person-to-person) за своєю технічною та правовою природою передбачають ряд активних, послідовних та свідомих дій платника. Отже, апелянт власноруч ініціював кожну транзакцію через мобільний застосунок «ЕкоБанк», використовуючи кошти з власного поточного рахунку № НОМЕР_1 (тарифний пакет «Медиум Драйв ЗКП новий») в АБ «Укргазбанк».
Процес здійснення таких платежів включає авторизацію у банківській системі, вибір функції переказу, ручне введення або обрання із раніше збережених реквізитів 16-значного номера платіжної картки отримувача (зокрема, № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 та інших, що належать ОСОБА_2 ), зазначення конкретної суми платежу та фінальне підтвердження операції.
Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що у двох платіжних операціях позивачем було власноруч обрано та зазначено призначення - «приватний переказ». Дана обставина додатково підтверджує, що апелянт не лише усвідомлював факт перерахування коштів, а й самостійно визначав їх правову природу як особисту виплату, що за своєю суттю виключає договірний характер відносин (позику) та підкреслює добровільність надання фінансового ресурсу.
Колегія суддів наголошує, що проведення понад 20 таких операцій протягом тривалого періоду виключає можливість виникнення технічного збою системи або випадкового натискання клавіш («механічної помилки»), й навпаки - свідчить про сталий намір позивача на передачу майна. Знаючи про відсутність письмового договору позики (що підтверджено у справі № 216/3331/22), позивач вільно погодився на настання наслідків у вигляді відчуження коштів на користь відповідачки.
Колегія суддів зазначає, що усвідомлене виконання дій за відсутності юридичного зобов`язання (боргу) та відсутності рахункової помилки підпадає під дію правового обмеження, встановленого статтею 1215 ЦК України. Позивач не міг не розуміти, що здійснювані ним перекази не мають під собою документально оформленого підґрунтя, проте продовжував діяти у такий спосіб протягом майже двох років. Відтак, такі кошти набувають статусу добровільно сплачених сум, які не підлягають поверненню в порядку кондикції. 
Будь-які посилання апелянта на «безпідставність» збагачення ОСОБА_2 спростовуються його власною попередньою поведінкою, яка була спрямована на систематичне надання фінансового ресурсу відповідачці без вимоги щодо зворотного оформлення зобов`язань.
Застосовуючи принцип venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) (постанова Верховного Суду від 10.09.2025 у справі № 453/173/24), колегія зазначає, що вимога повернути кошти, які раніше сплачувалися добровільно та без заперечень, є вочевидь недобросовісною. Позивач не може посилатися на безпідставність збагачення, якщо він сам створив умови для цього своєю вільною поведінкою (пункт 6 статті 3 ЦК України).
Апелянтом не спростовано презумпцію добросовісності набувача. Цивільний кодекс України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право (частина п`ята статті 12 ЦК України). Дана презумпція є невід`ємною частиною принципу верховенства права та діє до того моменту, поки протилежне не буде встановлено рішенням суду. Категорія добросовісності, яка визначається через етичні та моральні орієнтири, закріплена в документах міжнародної уніфікації права та проголошується фундаментальним принципом міжнародного договірного права. Добросовісне здійснення особою свого цивільного права передбачає таку модель поведінки носія права, яка б враховувала інтереси інших учасників відносин та суспільний інтерес. Недобросовісною особа вважається лише тоді, коли вона, знаючи про потенційні негативні наслідки своїх дій, не вжила доступних їй заходів для їх усунення. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 753/15556/15 вказала, що тягар доказування недобросовісності набувача покладається на платника. ОСОБА_1 не надано доказів того, що ОСОБА_2 діяла недобросовісно або ввела його в оману. 
Оскільки перерахування 698 000,00 грн було результатом особистої ініціативи ОСОБА_1 , здійснювалося ним власноруч та систематично поза межами доведених договірних зобов`язань, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені виплати підпадають під дію виключень, передбачених статтею 1215 ЦК України. 
За відсутності доведеної недобросовісності набувача та спростованої презумпції за статтею 12 ЦК України, добровільно перераховані кошти не можуть бути стягнуті в порядку кондикції.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369, 374, 375, 381, 383 ЦПК України суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката Рябка Руслана Олеговича, в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 01 травня 2026 року. 

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

Л. Д. Поливач