Справа 757/40798/25-ц 
Провадження 2/206/1815/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року  м. Дніпро 

Самарський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Гаркуші В.В.,
за участю секретаря судового засідання Дуб В.С.,
представника позивача — адвоката Келембет І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про витребування безпідставно отриманих активів, -
ВСТАНОВИВ:
До Самарського районного суду міста Дніпра за підсудністю з Печерського районного суду міста Києва надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів).
У позовній заяві представник позивача просив:
стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти у сумі 65 819,00 грн;
стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати.

І. Стислий виклад позиції позивача, відповідача.
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України про витребування безпідставно отриманих активів, у якому просив стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на свою користь безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 65 819,00 грн, а також судові витрати.
В обґрунтування позову зазначено, що 24 березня 2025 року з рахунку позивача було списано грошові кошти у сумі 65 819,00 грн у межах виконавчого провадження № 77571066 з виконання постанови № 23211 від 16 грудня 2024 року, виданої ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Позивач посилався на те, що постановою № 23211 від 16 грудня 2024 року на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 59 500,00 грн за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. У межах виконавчого провадження з позивача було стягнуто загалом 65 819,00 грн, з яких: 59 500,00 грн — основна сума штрафу, 5 950,00 грн — виконавчий збір, 369,00 грн — витрати виконавчого провадження.
Позивач зазначав, що рішенням Індустріального районного суду міста Дніпра від 10 липня 2025 року постанову № 23211 від 16 грудня 2024 року скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрито. У зв`язку з цим, на думку позивача, правова підстава для стягнення та подальшого утримання грошових коштів відпала, а тому такі кошти є безпідставно набутими та підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України (а.с. 1-4).
Державна казначейська служба України подала відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі.
У відзиві Казначейство зазначило, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки спір виник у зв`язку зі скасуванням постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 про накладення на позивача адміністративного стягнення. На думку Казначейства, саме органи, дії яких призвели до стягнення коштів, повинні брати участь у справі як належні відповідачі.
Також Державна казначейська служба України зазначила, що до Державного бюджету України від Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі надійшли грошові кошти у розмірі 59 500,00 грн за кодом бюджетної класифікації 21081100 та 5 950,00 грн за кодом бюджетної класифікації 22070000. При цьому Казначейство вказало, що інформація про надходження коштів витрат виконавчого провадження у сумі 369,00 грн у Казначействі відсутня, оскільки такі витрати не є надходженнями до Державного бюджету України, а є власними надходженнями органу державної виконавчої служби.
Казначейство також посилалося на те, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів здійснюється за поданням органу, що контролює справляння відповідних надходжень бюджету, відповідно до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787. На думку Казначейства, воно не є органом, що контролює справляння відповідних надходжень за кодами бюджетної класифікації, за якими були зараховані спірні кошти (а.с. 31-34).
Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову.
У відзиві зазначено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 77571066 з виконання постанови № 23211, виданої 16 грудня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_4 , про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 59 500,00 грн, яка набрала законної сили 27 грудня 2024 року.
Індустріальний відділ ДВС зазначив, що державний виконавець діяв у межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження». 19 березня 2025 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, постанову про арешт коштів боржника, визначено виконавчий збір у розмірі 5 950,00 грн та мінімальні витрати виконавчого провадження у розмірі 369,00 грн. 25 березня 2025 року на депозитний рахунок відділу надійшли кошти у повному обсязі, після чого вони були перераховані за відповідними напрямами, а виконавче провадження закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення.
На думку Індустріального відділу ДВС, підстави для задоволення позову відсутні, оскільки на момент виконання постанова ІНФОРМАЦІЯ_5 була чинною, а документи про її скасування чи визнання незаконною до відділу не надходили (а.с. 83-90).
У відповіді на відзив представник позивача не погодився із запереченнями Державної казначейської служби України, вважав їх безпідставними та зазначив, що Державна казначейська служба України є належним відповідачем у справі, оскільки саме вона є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету. Крім того, представник позивача зазначив, що після скасування постанови № 23211 від 16 грудня 2024 року підстава для стягнення коштів у виконавчому провадженні № 77571066 відпала, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст. 1212 ЦК України (а.с. 38-40).
ІНФОРМАЦІЯ_6 відзиву на позовну заяву не подав.
У судовому засіданні 11 червня 2026 року представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання 11 червня 2026 року не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.
21 серпня 2025 року позовна заява ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про витребування безпідставно отриманих активів надійшла до Печерського районного суду міста Києва.
27 серпня 2025 року ухвалою Печерського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання (а.с. 26-27).
26 вересня 2025 року Державна казначейська служба України направила до Печерського районного суду міста Києва відзив на позовну заяву (а.с. 31-34).
02 жовтня 2025 року представник позивача Борисенко В.А. через систему «Електронний суд» подав відповідь на відзив, а також клопотання про залучення до участі у справі співвідповідачів: ІНФОРМАЦІЯ_2 та Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 35-36).
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 19 листопада 2025 року клопотання представника позивача про залучення співвідповідачів задоволено. Залучено до участі у справі як співвідповідачів ІНФОРМАЦІЯ_3 та Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 60-62).
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 19 листопада 2025 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про витребування безпідставно отриманих активів передано на розгляд до Самарського районного суду міста Дніпра (а.с. 63-64).
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 квітня 2026 року справу передано для розгляду судді Гаркуші В.В (а.с. 76).
Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпра від 14 квітня 2026 року цивільну справу прийнято до провадження судді Гаркуші В.В., вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 11 травня 2026 року (а.с. 37).
01 травня 2026 року до Самарського районного суду міста Дніпра від Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову та розглядати справу без участі його представника (а.с. 83-90).
11 травня 2026 року від представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Келембет Ілони Миколаївни, надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача — ІНФОРМАЦІЯ_2 — на належного відповідача — ІНФОРМАЦІЯ_6 (підсистема «Електронний суд»).
Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпра від 11 травня 2026 року клопотання представника позивача задоволено. Замінено відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 на належного відповідача — ІНФОРМАЦІЯ_6 , якому визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву (а.с. 100-101).
Суд, враховуючи належне повідомлення учасників справи, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, а також достатність наявних у матеріалах справи доказів для вирішення спору, продовжив розгляд справи за відсутності учасників справи, які не з`явилися.
Після з`ясування позиції представника позивача та дослідження матеріалів справи суд перейшов до стадії ухвалення рішення, у зв`язку з чим у судовому засіданні було оголошено перерву до 15 червня 2026 року.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.
Судом встановлено, що постановою № 23211 від 16 грудня 2024 року, винесеною начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 майором ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 59 500,00 грн (а.с. 11-12).
Зі змісту зазначеної постанови вбачається, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності як керівника ТОВ «Торговельний будинок «Новіс» у зв`язку з недопуском представників ІНФОРМАЦІЯ_5 до перевірки стану військового обліку призовників і військовозобов`язаних на підприємстві 04 грудня 2024 року (а.с. 11-12).
Постанова № 23211 від 16 грудня 2024 року набрала законної сили 27 грудня 2024 року.
19 березня 2025 року державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Омельченко С.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 77571066 з примусового виконання постанови № 23211 від 16 грудня 2024 року, виданої ІНФОРМАЦІЯ_4 , про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 59 500,00 грн (а.с. 13).
Також 19 березня 2025 року державним виконавцем Омельченко С.Ю. винесено постанову про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 77571066, якою накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення 65 819,00 грн. Вказана сума складалася з основної суми боргу за виконавчим документом у розмірі 59 500,00 грн, виконавчого збору у розмірі 5 950,00 грн та витрат виконавчого провадження у розмірі 369,00 грн (а.с. 14).
24 березня 2025 року з рахунку ОСОБА_1 було списано грошові кошти у сумі 65 819,00 грн з призначенням платежу: «стягнення; за ВП № 77571066; з виконання виконавчого документу; Постанова № 23211; виданий; 16.12.2024; документ видав; ІНФОРМАЦІЯ_4 .-на осн.док.ВК № 250324PBNKI000000094012» (а.с. 10).
25 березня 2025 року на депозитний рахунок Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі надійшли кошти у повному обсязі.
Згідно з відомостями, викладеними у відзиві Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі, державним виконавцем було перераховано: 59 500,00 грн — у рахунок погашення боргу; 5 950,00 грн — у рахунок погашення виконавчого збору; 369,00 грн — у рахунок погашення мінімальних витрат виконавчого провадження.
Постановою державного виконавця Омельченко С.Ю. від 25 березня 2025 року виконавче провадження № 77571066 закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення (а.с. 15).
Надалі ОСОБА_1 оскаржив постанову № 23211 від 16 грудня 2024 року до Індустріального районного суду міста Дніпра.
Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпра від 10 липня 2025 року у справі № 202/3262/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задоволено.
Вказаним рішенням скасовано постанову № 23211 від 16 грудня 2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 майором ОСОБА_2 , про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 59 500,00 грн за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрито (а.с. 16-20).
Також рішенням Індустріального районного суду міста Дніпра від 10 липня 2025 року стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_2 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.
Доказів скасування чи зміни рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 10 липня 2025 року матеріали справи не містять.
За подання цього позову ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією.
Таким чином, спірні правовідносини виникли у зв`язку із примусовим списанням з позивача 65 819,00 грн у межах виконавчого провадження № 77571066 на підставі постанови ІНФОРМАЦІЯ_5 № 23211 від 16 грудня 2024 року, яка після фактичного виконання була скасована рішенням Індустріального районного суду міста Дніпра від 10 липня 2025 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно позивача було закрито.

ІV. Норми законодавства застосовані судом, висновки та мотиви прийнятого рішення.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути відновлення становища, яке існувало до порушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 17 ЦК України у випадках, встановлених Конституцією України та законом, особа має право звернутися за захистом цивільного права та інтересу до органу державної влади, органу державної влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.
Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 17 ЦК України рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема, держава Україна.
Згідно з ч. 1 ст. 167 ЦК України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Статтею 174 ЦК України передбачено, що держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 326 ЦК України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади.
Отже, кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі, а тому боржником у зобов`язанні з повернення коштів, які утримуються у Державному бюджеті України без достатньої правової підстави, є держава Україна як учасник цивільних відносин.
Органи державної влади, через які держава бере участь у таких правовідносинах, не мають у цих правовідносинах самостійних майнових прав та обов`язків, а здійснюють від імені держави відповідні повноваження в межах компетенції, визначеної законом.
Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Для виникнення зобов`язання з безпідставного набуття або збереження майна необхідною є наявність таких умов: набуття або збереження майна однією особою; набуття або збереження такого майна за рахунок іншої особи; відсутність або подальше відпадіння правової підстави для такого набуття чи збереження майна.
Відповідно до ст. 296 КУпАП скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення тягне за собою, зокрема, повернення стягнених грошових сум.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 08 серпня 2023 року у справі № 910/5880/21, відповідно до якого суму штрафу, перераховану до бюджету на підставі постанови про застосування такого стягнення, яку надалі суд визнав протиправною та скасував, може бути стягнуто на користь платника згідно зі ст. 1212 ЦК України як безпідставно утримувану.
Судом встановлено, що постановою № 23211 від 16 грудня 2024 року, винесеною начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 майором ОСОБА_2 , ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 59 500,00 грн.
На підставі зазначеної постанови Індустріальним відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі було відкрито виконавче провадження № 77571066 та вчинено виконавчі дії, унаслідок яких 24 березня 2025 року з рахунку позивача було списано 65 819,00 грн.
Вказана сума складалася з: 59 500,00 грн — штраф за постановою № 23211 від 16 грудня 2024 року; 5 950,00 грн — виконавчий збір; 369,00 грн — витрати виконавчого провадження.
Надалі рішенням Індустріального районного суду міста Дніпра від 10 липня 2025 року у справі № 202/3262/25 постанову № 23211 від 16 грудня 2024 року скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрито.
Доказів скасування чи зміни зазначеного рішення суду матеріали справи не містять.
Отже, судом встановлено, що правова підстава, на якій з позивача було примусово стягнуто штраф у розмірі 59 500,00 грн, після ухвалення рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 10 липня 2025 року відпала.
За таких обставин подальше утримання державою грошових коштів у сумі 59 500,00 грн, стягнутих з позивача як адміністративний штраф на підставі постанови, яка в подальшому була скасована судом із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення, є утриманням майна без достатньої правової підстави.
Тому вимога позивача в частині стягнення 59 500,00 грн сплаченого штрафу є обґрунтованою та підлягає задоволенню на підставі ст. 1212 ЦК України.
Заперечення Державної казначейської служби України про те, що вона не є належним відповідачем у справі, не спростовують наведених висновків суду.
Суд виходить із того, що належним боржником у спірному зобов`язанні є держава Україна, оскільки спірні кошти у частині суми штрафу були зараховані до Державного бюджету України та утримуються державою після відпадіння правової підстави для їх стягнення.
Органи державної влади, залучені до участі у справі, діють у таких правовідносинах не від власного імені як самостійні боржники, а як органи, через які держава реалізує свої права та обов`язки.
Посилання Державної казначейської служби України на Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787, суд відхиляє, оскільки зазначений Порядок застосовується до випадків повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.
У цій справі грошові кошти у сумі 59 500,00 грн були стягнуті з позивача не помилково і не надміру, а на підставі постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 № 23211 від 16 грудня 2024 року, яка на момент примусового виконання була чинною. Водночас у подальшому зазначену постанову скасовано рішенням Індустріального районного суду міста Дніпра від 10 липня 2025 року із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим правова підстава для подальшого утримання державою суми штрафу відпала.
За таких обставин спірні правовідносини у частині повернення суми адміністративного штрафу охоплюються положеннями ст. 1212 ЦК України, оскільки йдеться про повернення майна, правова підстава для набуття та утримання якого згодом відпала.
Разом із тим суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України виконавчого збору у сумі 5 950,00 грн та витрат виконавчого провадження у сумі 369,00 грн.
Судом встановлено, що виконавче провадження № 77571066 було відкрито 19 березня 2025 року на підставі постанови № 23211 від 16 грудня 2024 року, яка на той момент набрала законної сили та не була скасована.
На час відкриття виконавчого провадження, винесення постанови про арешт коштів боржника, списання коштів та закінчення виконавчого провадження постанова ІНФОРМАЦІЯ_5 № 23211 від 16 грудня 2024 року була чинною.
Доказів того, що дії чи рішення державного виконавця у виконавчому провадженні № 77571066 були визнані протиправними або скасовані в установленому законом порядку, матеріали справи не містять.
Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі, відкриваючи виконавче провадження та вчиняючи виконавчі дії, діяв на підставі чинного на той час виконавчого документа та у межах повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження».
Виконавчий збір та витрати виконавчого провадження не є адміністративним штрафом, накладеним постановою № 23211 від 16 грудня 2024 року, а були стягнуті у зв`язку із примусовим виконанням цієї постанови в межах виконавчого провадження, яке на час його здійснення ґрунтувалося на чинному виконавчому документі.
За таких обставин суд доходить висновку, що положення ст. 1212 ЦК України не можуть бути застосовані до вимог позивача про стягнення виконавчого збору у розмірі 5 950,00 грн та витрат виконавчого провадження у розмірі 369,00 грн у межах цього спору, оскільки не доведено, що зазначені кошти набуті або збережені відповідачами без достатньої правової підстави.
Сам по собі факт подальшого скасування постанови № 23211 від 16 грудня 2024 року не свідчить про протиправність дій державного виконавця, вчинених до такого скасування на підставі чинного виконавчого документа.
Відповідний підхід узгоджується з висновками Київського апеляційного суду, викладеними у постанові від 15 травня 2026 року у справі № 758/8529/25, у якій апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення на підставі ст. 1212 ЦК України суми адміністративного штрафу, стягнутого до бюджету за постановою, яку в подальшому було скасовано судом, та про відсутність підстав для стягнення з органу державної виконавчої служби виконавчого збору і витрат виконавчого провадження за відсутності доказів протиправності дій державного виконавця.
Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню: з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача підлягає стягненню 59 500,00 грн сплаченого штрафу, а в іншій частині позовних вимог про стягнення 5 950,00 грн виконавчого збору та 369,00 грн витрат виконавчого провадження слід відмовити.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем заявлено вимоги майнового характеру на загальну суму 65 819,00 грн. Суд дійшов висновку про задоволення позову в частині 59 500,00 грн, що становить 90,40 % від загального розміру заявлених майнових вимог.
За подання позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн.
З огляду на часткове задоволення позову, з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 875,93 грн.
Підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд не вбачає, оскільки матеріали справи не містять належних і допустимих доказів фактичного понесення таких витрат, їх розміру та детального опису робіт, виконаних адвокатом у межах цієї справи. Наявність у матеріалах справи ордера адвоката та попереднього орієнтовного розрахунку судових витрат сама по собі не підтверджує фактичного понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір.
Керуючись статтями 15, 16, 17, 1212 ЦК України, статтею 296 КУпАП, статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про витребування безпідставно отриманих активів - задовольнити частково.
Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , безпідставно утримані грошові кошти у розмірі 59 500 грн 00 коп.
Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 875 грн 93 коп.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Державна казначейська служба України, ЄДРПОУ 37567646, адреса: 01601, Україна, місто Київ, вулиця Бастіонна, будинок 6.
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_6 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .
Відповідач: Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ЄДРПОУ 34984472, адреса: 49083, м. Дніпро, вул. Богдана Хмельницького, будинок 11.

Суддя         В.В. Гаркуша