Справа №577/1635/26 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Потій Н. В.	
Номер провадження 33/816/1216/26 	Суддя-доповідач Клімашевська І. В. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Клімашевська І.В., з участю секретаря – Кислої Ю.М., особи, яка притягується до відповідальності – ОСОБА_1 , захисника - Наталич Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21.04.2026, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, РНОКПП: НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,-
притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,-
У С Т А Н О В И Л А:
Постановою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 квітня 2026 року, ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік за те, що він 20 березня 2026 року о 20:50 год в м. Конотоп по вул. Пушкіна, 12, керував т/з Мерседес, державний номерний знак «Шеріф» з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газової аналізатора «Драгер 6820» та в найближчому медичному закладі Конотопської ЦРЛ відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 квітня 2026 року та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказував, що дії працівників поліції по відношенню до нього були упередженими. Так, працівники поліції підійшли до його авто з надуманих підстав, адже ніяких ПДР він не порушував. При перегляді відеофайлів видно, що ОСОБА_1 не має жодних ознак алкогольного сп`яніння. На початку спілкування з ним працівники поліції не виявили жодної ознаки алкогольного сп`яніння і лише після словесної перепалки, ними було зроблено припущення про можливе перебування його у стані сп`яніння. На підтвердження того, що ОСОБА_1 не перебував у стані сп`яніння, захисником під час розгляду справи судом першої інстанції, було надано висновок лікаря. Окрім того, останній не відмовлявся від проходження огляду, а просто спілкувався з адвокатом по телефону. 
В судовому засіданні  ОСОБА_1 та її захисник Наталич Г.В. підтримали доводи апеляційної скарги, просили постанову судді суду першої інстанції скасувати.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши учасників процесу, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків. 
Так, у відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення в межах поданої захисником апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що розглядаючи вказану справу, суддя суду першої інстанції дотримався вимог вищезазначеного закону та дійшов вірного висновку про наявність в діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.
Так, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що факт вчинення  ОСОБА_1  вказаного правопорушення, суддею суду першої інстанції було встановлено з врахуванням наявних у матеріалах справи доказів, а саме, протоколу про адміністративне правопорушення,  акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та відеозаписів, які було долучено працівниками поліції до складених матеріалів.
Вказані докази зібрані у передбаченому законом порядку і обставин, за яких можливо було б дійти висновку про їх неналежність чи недопустимість, апеляційним судом не встановлено.
При цьому, відеозапис, який було враховано суддею суду першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови, було проглянуто і апеляційним судом, і саме його даними, підтверджується керування транспортним засобом саме  ОСОБА_1 , у якого, під час спілкування, працівники поліції виявили ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим, йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі.
Що стосується доводів апелянта щодо упереджених дій працівників поліції, через відсутність порушень ОСОБА_1 будь-яких ПДР, слід зазначити наступне.
Саме Правила дорожнього руху України відповідно ЗУ «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, а інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація т/з окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил; учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил (п. 1.1, 1.3).
На вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог ПДР, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1; б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність т/з; в) дати можливість оглянути т/з відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану т/з, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю (п. 2.4 ПДР).
Так, з дослідженого відеозапису вбачається, що початкова перевірка документів водія ОСОБА_1 відбувалась через те, що він здійснив зупинку транспортного засобу ближче ніж за 10 м від прилеглої території (п.15.9 ПДР). Після спілкування з водієм в останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим і було запропоновано пройти огляд. 
При цьому, будь-яких об`єктивних даних про те, що перевірка ОСОБА_1 була безпідставною, або, що працівники поліції діяли упереджено, матеріали справи не містять. Отже, його твердження про неправомірність дій працівників поліції не відповідають дійсності та є суб`єктивними, тому не можуть розглядатись як підстави для скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження по справі.
Окрім того, слід зазначити, що незгода водія із причинами зупинки або підставами для його перевірки, а також його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, і такий обов`язок не впливає на причину зупинки чи порушення водієм інших ПДР.
Щодо тверджень апелянта про відсутність у ОСОБА_1 ознак сп`яніння, слід зазначити, що під час перевірки у нього документів, в останнього виявляють ознаки алкогольного сп`яніння. Про ці ознаки поліцейські майже одразу повідомляють ОСОБА_1 . Так, через 3 хв після початку спілкування працівник поліції, запитує, чи вживав останній алкогольні напої, очевидно виявивши ознаки алкогольного сп`яніння. Під час подальшого спілкування з ним, йому повідомляють, що його поведінка явно не відповідає обстановці, до того ж наявний запах алкоголю. У зв`язку із цим, йому пропонують пройти огляд.
При цьому, слід зазначити, що про наявність у працівника поліції обґрунтованих та об`єктивних підстав вважати, що водій ОСОБА_1 підлягав огляду на стан сп`яніння, свідчили ознаки, що відповідають приписам п. 2-4 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», зокрема, щодо запаху алкоголю з порожнини рота, а питання встановлення наявності (чи відсутності) ознак стану сп`яніння, які є підставами для проведення огляду водія т/з, відноситься виключно до компетенції поліцейського.
Таким чином, ОСОБА_1 щодо якого були підстави вважати, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, повинен був пройти відповідний огляд на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку, тому зазначена вище вимога поліцейського є законною і обґрунтованою, а водій в усякому випадку не мав права ігнорувати вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02).
В апеляційний скарзі ОСОБА_1 також зазначав, що на відеозаписі чітко не зафіксована його відмова він проходження огляду, адже в той момент він намагався зрозуміти, які його подальші дії і спілкувався весь час з захисником по телефону. Натомість, працівники поліції, помилково прийшли до висновку, що він відмовився від проходження огляду.
В той же час, апеляційний суд зазначає, що з дослідженого відеозапису вбачається, що працівники поліції, спілкуючись з ОСОБА_1 як з водієм (і вказаний факт не заперечувався останнім) виявляють у нього ознаки сп`яніння. У зв`язку із цим, йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, проте останній з транспортного засобу не виходить, розмовляє з кимось по телефону та на неодноразові запитання працівників поліції щодо проходження огляду, в досить грубій формі каже працівникам поліції, щоб ті показали докази причини його зупинки та порушення ним ПДР. Після роз`яснення, що у такому разі на нього буде складено протокол за відмову, він так само наполягає на тому, щоб йому показали докази, а потім після того, як йому їх показують, він заперечує, що це порушення ПДР і на запитання щодо огляду каже: «Нє». Тому, працівниками поліції цілком правомірно була розцінена така продемонстрована поведінка, як відмова від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і у закладі охорони здоров`я.
До того ж, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, який не взяв до уваги висновок щодо результатів медичного огляду від 03.04.2026, адже згідно диспозиції ч.1 ст. 130 КУпАП, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка керує транспортним засобом може відмовитись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції тільки за наявністю обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.
А те, що ОСОБА_1 після відмови від огляду на місці зупинки та в медичному закладі добровільно звернувся до медичного закладу з метою пройти цей огляд, не виключає його відповідальності за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки.
При цьому, апеляційним судом не встановлено у діях працівників поліції порушень вимог ч.2 ст. 266 КУпАП та п.п. 6, 7, 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», а інших доводів , які б вказували на безпідставність складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, в апеляційній скарзі апелянтом не наведено.
Таким чином, враховуючи вказані обставини, всупереч доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, підстав для його скасування під час апеляційного перегляду не встановлено, а тому, постанову судді суду першої інстанції слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП України, –
П О С Т А Н О В И Л А:
Постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 квітня 2026 року, якою ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 на цю постанову – без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Суддя Сумського апеляційного суду	Клімашевська І. В.