ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/310/22  Номер провадження 22-ц/814/1822/26	Головуючий у 1-й інстанції МУРАШОВА Н. В.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Одринської Т.В.,
суддів Панченка О.О., Пікуля В.П., 
за участю секретаря Сальної Н.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 12 грудня 2025 року,
В С Т А Н О В И В :
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаною заявою, у які просила:
1) у виконавчому провадженні №78581877, відкритому для примусового виконання за виконавчим листом Крюківського районного суду м. Кременчука, виданим 23.06.2025 року у справі №537/310/22, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судових витрат на судовий збір в розмірі 744,30 грн., замінити стягувача ОСОБА_3 на його правонаступника ОСОБА_1 ; 
2) у виконавчому провадженні №78581433, відкритому для примусового виконання за виконавчим листом Крюківського районного суду м. Кременчука, виданим 23.06.2025 року у справі №537/310/22, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн., замінити стягувача ОСОБА_3 на його правонаступника ОСОБА_1 ; 
3) у виконавчому провадженні №78582015, відкритому для примусового виконання за виконавчим листом Крюківського районного суду м. Кременчука, виданим 23.06.2025 року у справі №537/310/22, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн., замінити стягувача ОСОБА_3 на його правонаступника ОСОБА_1 .
В обґрунтування зазначено, що рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 11.09.2024 року у справі №537/310/22 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати на судовий збір в розмірі 744,30 грн.
Додатковим рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 05.11.2024 року у справі №537/310/22 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 грн.
Додатковою постановою Полтавського апеляційного суду від 03.06.2025 року у справі №537/310/22 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн.
23.06.2025 року на виконання вказаних судових рішень Крюківським районним судом м. Кременчука було видано три виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судових витрат, а саме на судовий збір в розмірі 744,30 грн., на правничу допомогу в розмірі 8000 грн., на правничу допомогу в розмірі 4000 грн.
10.07.2025 року на виконання вказаних трьох виконавчих листів, виданих 23.06.2025 року Крюківським районним судом м. Кременчука, приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник В.Л. відкрив три виконавчі провадження, відповідно: 1) ВП №78581877 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судових витрат на судовий збір в розмірі 744,30 грн., 2) ВП №78581433 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн.; 3) ВП №78582015 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн.
23.07.2025 року первісний кредитор ОСОБА_3 з новим кредитором ОСОБА_1 уклали договір про відступлення права вимоги, за умовами якого Первісний кредитор відступив Новому кредитору, а Новий кредитор набув право вимоги до ОСОБА_2 , що належить Первісному кредитору, і стає кредитором у зобов`язаннях зі сплати Боржницею коштів в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу та витрат на судовий збір, що були понесені Первісним кредитором під час розгляду справи №537/310/22, були стягнуті з Боржника ОСОБА_2 на користь Первісного кредитора ОСОБА_3 рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 11.09.2024 року, Додатковим рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 05.11.2024 року, Додатковою постановою Полтавського апеляційного суду від 03.06.2025 року. Згідно з п.2.1 Договору, право вимоги переходить до Нового кредитора з моменту підписання договору.
Отже, новий кредитор ОСОБА_1 набула право вимоги до ОСОБА_2 за судовими рішеннями про стягнення судових витрат на судовий збір та професійну правничу допомогу, зокрема за рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 11.09.2024 року, Додатковим рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 05.11.2024 року, Додатковою постановою Полтавського апеляційного суду від 03.06.2025 року, що виконуються примусово, відкриті виконавчі провадження ВП №78581877, ВП №78581433, ВП №78582015. На теперішній час судові рішення не виконані.
ОСОБА_1 вважала, що відповідно до ст.512, 11, 514, 516, ЦК України, вона стала правонаступником первісного кредитора ОСОБА_3 , набула право вимоги до ОСОБА_2 про стягнення судових витрат на судовий збір та професійну правничу допомогу за судовими рішеннями у виконавчих провадженнях ВП №78581877, ВП №78581433, ВП №78582015, а тому відповідно до ст.55, 442 ЦПК України, просила замінити у вказаних виконавчих провадженнях первісного стягувача ОСОБА_3 на його правонаступника.
Ухвалою Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 12 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви у зв`язку з відсутністю підстав для заміни сторони виконавчого провадження.
Не погодившись із вказаною ухвалою, її в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати ухвалу та увалити нове рішення про задоволення заяви.
В обгрунтування апеляційної скарги вказувала, що грошові кошти, які були присуджені судовим рішенням як відшкодування судових витрат, є матеріальним зобов`язанням та майновим правом, яке може вільно відчужуватися на підставі цивільно-правових договорів.
Вказувала, що Цивільний кодекс України не містить заборони на відступлення права вимоги, що виникло на підставі рішення суду, а також не передбачає нікчемності таких правочинів.
Зазначала, що на момент підписання договору 23 липня 2025 року первісний кредитор мав дійсне право вимоги, яке згідно з умовами правочину у повному обсязі перейшло до нового кредитора.
Оскільки виконавчі листи перебувають на виконанні у приватного виконавця в межах встановлених законом строків, право вимоги є чинним, реальним та підлягає обов`язковому примусовому виконанню на користь правонаступника.
Також посилалась на те, що суд проігнорував обов`язковий для застосування правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 10 вересня 2025 року у справі № 369/13444/20, який підтверджує законність відступлення прав стягувача після ухвалення судового рішення.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлені строки не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 11.09.2024 року у справі № 537/310/22 задовольнили позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову, ОСОБА_5 , про визнання права власності. Визнали за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 . Стягнули з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на судовий збір в розмірі 744,30 грн. Стягнули з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на судовий збір в розмірі 744,30 грн
Додатковим рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 05.11.2024 року у справі № 537/310/22 часткового задоволено заяву позивача ОСОБА_3 , подану його представником адвокатом Браташем Ю.П., про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалили у даній справі додаткове рішення. Стягнули з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. Стягнули з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 20.03.2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 залишили без задоволення, а Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11.09.2024 року залишили без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 23.04.2025 року відмовили у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11.09.2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 20.03.2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , третя особа – ОСОБА_5 , про визнання права власності.
Додатковою постановою Полтавського апеляційного суду від 03.06.2025 року задовольнили частково заяву представника ОСОБА_3 – адвоката Браташа Ю.П. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Стягнули з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. Стягнули з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.
На виконання вказаних судових рішень Крюківським районним судом м. Кременчука були видані виконавчі листи.
Зокрема, 23.06.2025 року Крюківським районним судом м. Кременчука були видані три виконавчі листи №537/310/22, відповідно: 1) про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрат на судовий збір в розмірі 744,30 грн., 2) про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн., 3) про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн., (т.3 а.с.26-28).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. від 10.07.2025 року ВП №78581877 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №537/310/22, виданого 23.06.2025 року Крюківським районним судом м. Кременчука про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судових витрат на судовий збір в розмірі 744,30 грн. (т.3 а.с.31).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. від 10.07.2025 року ВП №78581433 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №537/310/22, виданого 23.06.2025 року Крюківським районним судом м. Кременчука про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн. (т.3 а.с.30).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. від 10.07.2025 року ВП №78582015 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №537/310/22, виданого 23.06.2025 року Крюківським районним судом м. Кременчука про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн. (т.3 а.с.29).
Згідно з Договором про відступлення прав вимоги від 23.07.2025 року, ОСОБА_3 , надалі іменується Первісний кредитор, та ОСОБА_1 , надалі іменується Новий кредитор, уклали Договір про відступлення прав вимоги, за умовами якого Первісний кредитор якого Первісний кредитор відступив Новому кредитору, а Новий кредитор набув право вимоги до ОСОБА_2 , що належить Первісному кредитору, і стає кредитором у зобов`язаннях зі сплати Боржницею коштів в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу та витрат на судовий збір, що були понесені Первісним кредитором під час розгляду справи №537/310/22. За відступлення права вимоги Новий кредитор сплачує Первісному кредитору грошові кошти в сумі 12744,30 грн. без ПДВ.
Згідно з п.1.3 Новий кредитор одержує право, замість первісного кредитора вимагати від Боржниці у повному обсязі належного виконання зобов`язання зі сплати коштів в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу та витрат на судовий збір, що були понесені Первісним кредитором під час розгляду справи №537/310/22, а саме що були стягнуті з Боржника ОСОБА_2 на користь Первісного кредитора ОСОБА_3 рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 11.09.2024 року – витрати на судовий збір 744,30 грн., Додатковим рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 05.11.2024 року витрати на правову допомогу 8000 грн., Додатковою постановою Полтавського апеляційного суду від 03.06.2025 року витрати на правову допомогу 4000 грн. Згідно з п.2.1 Договору, право вимоги переходить до Нового кредитора з моменту підписання договору. Відповідно до п.3.2, на момент підписання цього Договору вартість права вимоги отримана Первісним кредитором від Нового кредитора в готівковій формі в повному обсязі, а укладення Договору посвідчує факт передачі Новим кредитором грошових коштів та їх отримання Первісним кредитором. (т.3 а.с.32-34).
Відмовляючи у задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні, суд першої інстанції виходив з того, що відступлення права вимоги за судовим рішенням у частині стягнення судових витрат є неможливим. 
Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Зобов`язаннями є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частини перша, друга статті 509 ЦК України).
За змістом частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що визначені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не визначені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків наведені в частині другій статті 11 ЦК України, серед яких законодавець розрізняє:
1) договори та інші правочини;
2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;
3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;
4) інші юридичні факти.
У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (частина п`ята статті 11 ЦК України). Тобто на підставі рішення суду цивільні права та обов`язки можуть виникати лише в конкретних випадках, визначених актами цивільного законодавства. Водночас, за загальним правилом, цивільні права та обов`язки виникають з юридичних фактів, найпоширенішими з яких є правочини.
Сторони укладають правочин з метою врегулювання певних правовідносин, що визначає виникнення у них цивільних прав та обов`язків.
Правовідносини, врегульовані правочином, є різновидом регулятивних правовідносин, тобто таких, що виникають на основі юридичних дозволів і втілюються переважно в правомірних діях суб`єктів.
Водночас у випадку порушення учасником правовідносин умов правочину внаслідок невиконання взятих на себе обов`язків інша сторона має можливість захистити свої права (зокрема, у судовому порядку), а регулятивні правовідносини трансформуються в охоронні, тобто такі, що захищені судовим рішенням.
Втім факт ухвалення судового рішення щодо прав та обов`язків учасників зобов`язальних (регулятивних) правовідносин не змінює самого зобов`язання та не припиняє його.
За загальним правилом, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно з приписами статті 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).
Ухвалення судового рішення щодо стягнення заборгованості за договором не свідчить про заміну зобов`язання за договором новим зобов`язанням за рішенням суду, а вказує лише на охоронний характер таких правовідносин, у яких права та інтереси сторони захищені судовим рішенням, що є обов`язковим до виконання на всій території України. Водночас таке судове рішення не змінює обсяг прав та обов`язків сторін зобов`язання, а лише підтверджує їх наявність та надає можливість примусового виконання такого зобов`язання.
Виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження. Конституційний Суд України зазначав, що виконання судового рішення є невідокремним складником права кожного на судовий захист і охоплює визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року у справі № 18-рп/2012).
Одним з елементів забезпечення прав учасників справи на стадії виконання судового рішення є встановлена статтею 442 ЦПК України процедура заміни сторони виконавчого провадження. Наведеною статтею визначено, що у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець (частини перша та друга статті 442 ЦПК України). Правила цієї статті застосовуються також у разі, коли потрібно замінити боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 442 ЦПК України).
У частині п`ятій статті 442 ЦПК України також визначено, що правила цієї статті застосовуються у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Підставою для заміни стягувача у виконавчому листі є заміна кредитора у матеріальних правовідносинах, у зв`язку із чим суд насамперед має з`ясувати, чи первісному кредиторові належало право вимоги до боржника на момент його відступлення, а також перевірити дійсність / чинність вимоги на момент звернення до суду з відповідною заявою.
У цьому контексті Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.09.2025 у справі №369/13444/20 розмежувала поняття «право вимоги», «цесія» та «договір про відступлення права вимоги», нагадавши власний висновок, сформульований у пункті 73 постанови від 08 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21, про те, що відступленням права вимоги (цесією) є сам факт заміни особи в зобов`язанні. Цесія є не окремим самостійним договором, а правовим наслідком укладення договору про відступлення права вимоги.
У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду зауважила, що недійсність вимоги не зумовлює недійсності відповідного договору, за яким була передана така вимога, а має наслідком відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором, врегульовану положеннями ЦК України. Недійсність переданої вимоги, про яку йдеться в статті 519 ЦК України, не можна ототожнювати з недійсністю правочину, а законодавець не пов`язує питання дійсності / недійсності правочину про заміну кредитора з дійсністю вимоги, яка передається новому кредитору (див. пункти 92, 96 постанови у справі № 910/19199/21).
У пункті 132 постанови від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача.
Отже, суд повинен надати оцінку саме наявності у кредитора права вимоги та його чинності (неприпинення) на момент подання заяви про заміну стягувача у виконавчому листі. Зокрема, суд має з`ясувати, чи не настали визначені законом чи договором підстави для припинення зобов`язання (наприклад, його належне виконання), що матиме наслідком відсутність у первісного кредитора права вимоги до боржника.
На відміну від перевірки дійсності та чинності самої вимоги, оцінка договору відступлення прав вимоги на предмет суперечності приписам законодавства під час вирішення судом заяви про заміну сторони виконавчого провадження (стягувача у виконавчому листі, сторони у справі) є обмеженою та має узгоджуватися з презумпцією правомірності правочину, закріпленою в статті 204 ЦК України.
Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, допоки ця презумпція не буде спростована на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010).
Таким чином, спростування презумпції правомірності правочину відбувається лише у двох випадках:
1) коли недійсність правочину прямо визначена імперативним приписом закону (у разі його нікчемності);
2) якщо правочин оспорений у судовому порядку та визнаний недійсним на підставі судового рішення, яке набрало законної сили.
В інших випадках діє презумпція правомірності правочину, а також застосовується принцип його тлумачення favor contractus, за змістом якого всі сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) суд повинен тлумачити на користь його дійсності, чинності та виконуваності.
У постанові від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформулювала висновок про те, що суд має вирішувати питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником, якщо немає обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, з огляду на принцип правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих на обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни.
Отже, під час розгляду заяви про заміну стягувача у виконавчому листі (сторони виконавчого провадження, сторони у справі) суд не може виходити за межі вирішуваного процесуального питання та констатувати (встановлювати) недійсність договору відступлення прав вимоги, який не є нікчемним (недійсним згідно з приписом закону) або не визнаний судом недійсним за наслідками вирішення відповідного спору.
Суд також повинен враховувати, що у частині третій статті 512 ЦК України зазначено, що кредитор За змістом статті 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.
Види об`єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об`єкти, вилучені з цивільного обороту) або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (об`єкти, обмежено оборотоздатні), а також види об`єктів цивільних прав, що можуть належати лише певним учасникам обороту, встановлюються законом.
Право вимоги у зобов`язанні є майновим правом, яке має цивільну оборотоздатність та може вільно відчужуватися з урахуванням обмежень, встановлених нормами глави 47 ЦК України. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни (пункти 56, 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18).
За загальним правилом, заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (стаття 515 ЦК України).
Отже, під час вирішення заяви про заміну стягувача у виконавчому листі суд також повинен дослідити, чи не встановлено законом або договором заборони на відступлення права вимоги у конкретних правовідносинах.
Крім окреслених вище питань, суд має перевірити дотримання сторонами умов договору відступлення права вимоги, з якими вони пов`язували факт переходу права вимоги до боржника. Наведене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10, про те, що для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідні відповідні первинні документи, які підтверджують факт вибуття особи з матеріальних правовідносин та перехід її прав і обов`язків до іншої особи - правонаступника.
Також суд має дослідити, чи має стягувач (його правонаступник) реальну можливість звернути виконавчий документ до виконання з огляду на встановлені законом строки пред`явлення виконавчих листів до виконання, про що Велика Палата Верховного Суду детально зазначала у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10.у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.
Вчинення правочинів, наслідком яких є заміна особи в окремому зобов`язанні через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги), є різновидом переходу до особи прав у матеріальних правовідносинах. Унаслідок такої заміни кредитора в матеріальних правовідносинах відбувається його заміна на іншу особу і в процесуальних правовідносинах у визначених законом випадках.
Питання процесуального правонаступництва врегульовані частиною першою статті 55 ЦПК України, згідно з якою у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане із переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника. Для настання процесуального правонаступництва потрібно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника.
Процесуальне правонаступництво (стаття 55 ЦПК України) є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальних правовідносинах її правонаступником). Це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку із вибуттям особи зі спірних матеріальних правовідносин.
У пункті 71 постанови від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок, що наявність не виконаного боржником судового рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, крім того що змінюється його суб`єктний склад у частині особи кредитора.
У цій постанові також зазначено, що заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, зокрема й до відкриття виконавчого провадження.
Оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження, а відступлення права вимоги допускається на будь-якій стадії судового процесу, тому договір відступлення права вимоги кредитор може укласти і після ухвалення судового рішення, яким вирішено спір між сторонами матеріальних правовідносин (зобов`язання), до моменту виконання боржником зобов`язання або настання інших обставин, що є підставою для його припинення.
Після набрання судовим рішенням законної сили та видачі виконавчого листа, обов`язок боржника зі сплати присуджених сум (у тому числі й судових витрат) трансформується у грошове зобов`язання. Право на стягнення таких коштів стає майновим правом кредитора. Належне стягувачу за судовим рішенням майново-грошове право не є нерозривно пов`язаним з особою кредитора у розумінні ст. 515 ЦК України, а отже, може бути предметом відступлення (цесії).
Вказаний висновок повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 10 вересня 2025 року у справі № 369/13444/20, відповідно до якої чинне законодавство не містить заборон на відступлення права вимоги, що виникло на підставі судового рішення про стягнення судових витрат, а укладення такого договору є належною підставою для процесуального правонаступництва у виконавчому провадженні.
Оскільки закон прямо не визначає недійсності договорів відступлення права вимоги, укладених після ухвалення судового рішення, а ухвалення судового рішення не змінює зобов`язань сторін матеріальних правовідносин та не створює для них нових прав і обов`язків, тому суд першої інстанції зробив передчасний висновок, що немає підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про заміну стягувача у виконавчому листі.
Колегія суддів звертає увагу на те, що договір цесії, укладений зазначеними у цій справі учасниками, недійсним у встановленому законом порядку не визнавався, тож до нього повністю є застосовною презумпція правомірності правочину.
Апеляційний суд зазначає, що незалежно від того, як сторони договору відступлення права вимоги охарактеризували (найменували) зобов`язання: як таке, що належить первісному кредиторові на підставі правочину, чи таке, що випливає із судового рішення, яким вирішено спір, пов`язаний з виконанням правочину, - ця обставина не змінює правової природи зобов`язання, у зв`язку із чим укладення договору цесії після ухвалення судового рішення так само має наслідком заміну сторони у матеріальних правовідносинах.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і ухвалення нового судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали.
Враховуючи, що договір від 23.07.2025 є чинним, підписаним сторонами та посвідчує перехід матеріального права вимоги, у суду першої інстанції не було законних підстав для відмови у задоволенні заяви. 
Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 383, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 12 грудня 2025 року – скасувати. Ухвалити нове рішення. 
Заяву ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні – задовольнити.
У виконавчому провадженні №78581877, відкритому для примусового виконання за виконавчим листом Крюківського районного суду м. Кременчука, виданим 23.06.2025 року у справі №537/310/22, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судових витрат на судовий збір в розмірі 744,30 грн., замінити стягувача ОСОБА_3 на його правонаступника ОСОБА_1 ; 
У виконавчому провадженні №78581433, відкритому для примусового виконання за виконавчим листом Крюківського районного суду м. Кременчука, виданим 23.06.2025 року у справі №537/310/22, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн., замінити стягувача ОСОБА_3 на його правонаступника ОСОБА_1 ; 
У виконавчому провадженні №78582015, відкритому для примусового виконання за виконавчим листом Крюківського районного суду м. Кременчука, виданим 23.06.2025 року у справі №537/310/22, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн., замінити стягувача ОСОБА_3 на його правонаступника ОСОБА_1 .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 02 липня 2026 року.

Головуючий    Т.В. Одринська 

Судді       О.О. Панченко

В.П. Пікуль